Боли ли те много?
Пробожда ме.
Време е.
Нищо.
Нищо! - Татко.
Не виждам. - Не се бой. Успокой се.
Оломан, не се получи. - Татко, моля те.
Ще опитаме отново. Процедурата, повтори я. Опитай отново.
Съжалявам. Нищо не може да се направи.
Грешиш! Трябва да може.
Оломан. - Татко.
Продължавай да четеш медицинските книги, всичко.
Отговорът е там.
Татко, прочетох всички книги.
Пише, че роговицата на очите ти е увредена безвъзвратно.
Не се стараеш достатъчно!
Няма да остана сляп.
Чуваш ли ме?
Няма да бъда слепец!
Какво?
Без номера.
Лейтенант Рен.
Да, лейтенант.
Отворете портата!
Слушам!
И така...
Великият тривант Толивър - ранен, но все още жив,
с мъка се изправил на краката си и яхнал коня си.
Въпреки гръмотевиците и дъжда,
успял да се съвземе
и да поведе уморените си воини през високата трева на Кървавите полета
към ганитската крепост.
Под негово командване 20 воини триванти
отблъсквали ордите на ганитците
през цялата нощ
и на другата сутрин, докато батальоните се притекли на помощ.
Къде ме водиш?
Ще видиш.
Не се бях качвала толкова нависоко.
Така ли?
Като малка изкачвах всички тези кули.
Само там не се чувствах застрашена.
Обичах да ходя на недостъпни за другите места.
Така открих този дом.
Грижа се за него.
Хората са ценили зрението си.
Ние се стараем да ни чуят, усетят или надушат.
В техния свят всичко е пригодено за очите.
Важи и за хората. - Какво?
Създадени сме, за да ни виждат.
Тази беше любимата ми.
Измислях истории за момиченцето от картинките.
Нарекох го Гуендолин.
Името й е Алиса.
Можеш да четеш.
Книгата е "Алиса в Страната на чудесата".
"Алиса се умори да седи без работа до сестра си на скамейката.
Беше надзърнала един-два пъти в книгата, която сестра й четеше,
но там нямаше нито картинки, нито разговори."
Не!
"За какво й е такава книга - си помисли Алиса,
без картинки и без разговори?"
Спри.
Големи братко, справяш се добре.
Раните ти са нищо в сравнение с белезите на гърба ми от теб.
Какво си сторил на Ханиуа?
На Ханиуа ли?
Боиш се за дъщеря си.
Страхът е по-лош от болката, нали?
Като дете изпитвах същото.
Болката, която ми причиняваше, бе...
Не можеше да се мери със страха, че ще ми я причиниш,
че ще дойдеш.
Обещавам ти
Ханиуа да изпитва този страх всяка нощ, също като мен.
Идо, моля те, пусни я.
Бяхме братя.
Все още сме такива. Съжалявам.
Трябваше да те браня, но се наложи...
Не знаеш какво е да се разкайваш. Засега.
Но ще разбереш.
Ще те държа тук
и ще те бичувам всяка нощ, както ме бичуваше ти.
Това ще продължи години
и когато най-сетне реша да те убия,
ще плачеш от благодарност.
Да не губи съзнание.
Идо. - Искам да усети всеки удар.
Не. Идо, пусни я.
Идо!
Идо, недей! Пусни я!
Идо!
Так.
Ще спрем да пикаем и да напълним манерките.
Тъй вярно.
Искам да се измия.
Не доближавай хората ми.
Те са гладни и уморени.
И при идеални обстоятелства не си падат по вещици.
Хайде.
С колко други вещици си разговарял?
С нито една.
Тогава как разбра, че сме опасни?
Хората като теб унищожиха стария свят със своите машини и отрови.
Виновни сте за смъртта на милиони.
А вие - за смъртта на хиляди.
Заличихте алкените,
моето племе, от лицето на Земята.
Поеха риска да укриват вещици. Такъв беше законът.
Убихте деца, бебета.
Не бях там.
Какво щеше да направиш?
Аз съм вещицата.
Кой е убил повече хора? Ти или аз?
Кралице,
представям ви мъдреците на Пенса, вашия Държавен съвет?
Какъв съвет?
Държавен, кралице моя.
Те ще ви съветват и ще изпълняват заповедите ви.
Събрали сме се да свикаме не държавен, а военен съвет.
Ваше Величество, протоколът гласи, че военен съвет се свиква
след официално обявяване на война.
Ще ме учи какъв е протоколът.
Обявиха ни война.
Капитан Госет, тревожа се, че не разбирате залога.
Уверявам ви, че го разбирам.
Каквото и да казвам, проявявам уважение към вас
и се съобразявам с желанията ви.
За да издържим удара на тривантската армия,
трябва да увеличим защитата в цялото кралство.
Кап. Госет... - Защита ли?
Бог ни е отредил да разгромим тривантите.
Трябва да се готвим за атака.
Сибет... - Кой?
Простете, Ваше Величество.
Принцесо Магра, ако искате да кажете нещо, слушаме ви.
Пая пострада от загубата на Канзуа
и хаоса, предизвикан от новината, че сте мъртва.
Тъкмо обявихме нова столица.
Може би трябва да стабилизираме кралството,
да подсилим армията си,
но в същото време да бъдем нащрек заради заплахата от тривантите.
Всички... вън.
Вън!
Сибет...
Чу ли какво стана?
Какво?
Всички присъстващи в залата безмълвно се усъмниха във властта ми.
Зачудиха се дали изобщо са длъжни да ми се подчиняват.
Капитан, който спори с мен.
Политици се замислят за държавна измяна,
която завършва с изтръгване на главите от телата ни
и заличаване на кралската ни кръвна линия.
И в зала, пълна с предатели,
ми противоречи собствената ми сестра.
Войната е самоубийство.
Колко души си готова да пожертваш заради лъжата си?
Тези, които умрат, ще загинат славно
за Пая,
за новия свят, който ще изградят нашите деца.
Които ще умрат редом с нас,
когато тривантите опожарят Пая.
Едва ли вярваш, че ще ги победим.
Защо иначе бях пощадена?
Бог сложи зрящо дете в утробата ми,
дете, което ще бъде кръстено на баща ни,
за да превърне кралството в проводник на завръщането на зрението в света.
Това е моята съдба.
Бог да ни е на помощ. Повярвала си си.
Ще завладеем Триванти,
ще асимилираме врага
и ще станем единственото кралство по тези земи.
Сибет.
Трябва да има друг начин.
Самата ти стоя безмълвно,
когато Тамакти Джун извади меча си, за да ме убие, с твоята благословия.
И Бог не го допусна.
Съветвам те да запомниш този момент.
Спомни си също, че аз спасих теб в онзи ден,
а не обратното.
Ханиуа.
Ако леглото беше мое, нищо не би ме изкушило да стана от него.
Може би има едно нещо.
Скъпоценни камъни.
Този е като къс от небето.
Какво пише?
"Завинаги".
Красиво е.
Но не е било.
Красиво?
Завинаги.
Или важи за чувствата.
Съжалявам.
Не.
Кралицата на Паян обяви, че носи зрящо дете.
Кралица Кейн също твърди, че нашата армия е нападнала Канзуа.
Кралицата е излъгала народа си.
Защо да й вярваме за бебето,
за което твърди, че е зрящо?
Откъде може да знае?
Знае, ако бащата е зрящ.
Ще ви прекъсна, главнокомандващ.
Разбирам каква е целта й.
Имаме множество сигнали за поне един зрящ паянец.
Имате предвид Джерламарел.
Джерламарел не е човек. Той е само мит.
Не знаем със сигурност.
Генерал Вос, ганитците постоянно атакуват западната ни граница.
Искате да отворим нов фронт на изток въз основа на недоказани слухове.
Зрението ще се върне.
Първата нация, която го овладее,
ще доминира света.
На Съвета му писна от теоретични аргументи.
Всяка нация, която допусне зрящи в общността си,
посява семето на унищожението си.
Въпреки че е слабо вероятно, ако се появят зрящи,
ще бъдат екзекутирани като заплаха за нашата република.
Други нации може да са на друго мнение.
От 200 години не сме губили война.
Няма причина да мислим, че ще загубим сега.
Зрението представляваше интерес от стратегическа гледна точка,
но вече съществува риск да предизвика объркване.
Трябва да насочим вниманието си на запад,
където броят на ганитците се увеличава главоломно.
Народа е съгласен с Армията.
Банката подкрепя Народа.
Съветът се произнесе.
Благодаря ви за вярната служба, главнокомандващ.
Добро утро.
Заспала съм.
Сърце не ми даде да те събудя.
За какво мислиш?
Чудя се
какво ще стане, ако те пусна.
Ела с мен.
Животът ми е тук, имам семейство, кариера.
Защо да оставаш на място, където биха те екзекутирали?
Казваш го сякаш нямам други качества освен зрението.
Аз съм воин на Триванти.
Аз съм дъщеря, внучка и правнучка на хора,
които са построили Триванти,
били са се и са умрели за него.
Това няма да те спаси, ако те разкрият.
Може да тръгнем на изток.
Ще те запозная с брат ми.
Може да намерим и други като нас.
Ние ще променим света.
Мислиш, че сме специални.
Но не сме.
Ние сме просто... различни.
Специални сме, защото сме различни.
Ако е писано, зрението ще се върне.
Не ни е работа да променяме света.
Задачата ни е да...
...да използваме зрението си, за да подобрим обкръжението си.
Как ще го постигнем?
Ами...
Като начало може да ми почетеш.
С удоволствие.
"Мога да ви разправя приключението си,
само че ще трябва да почна от тая сутрин ", каза Алиса скромно.
"Безсмислено е да започна от вчера,
защото вчера не бях същата".
Значи това бил великият воин Баба Вос.
Сега не си никакъв воин, нали?
Обратно!
Долу!
Стой на пода! - Разби ми носа!
Сър.
Баба Вос.
Четири дена мъки.
Трябва да ти благодаря.
Съжалявам, мога да ти предложа само вода.
Но... Заповядай.
Познавам гласа ти, ловецо на вещици.
Чувам го в кошмарите си.
Тамакти Джун.
Ти уби жена ми.
Не те виня, че искаш да ме убиеш.
Навредих на теб и племето ти,
но не съм убивал жена ти.
Все някога ще се измъкна оттук.
И тогава ще пострадаш.
Чуй ме. Мен оставиха да умра, а не Магра.
Не изричай името й!
Не бих я наранил. Тя е моята принцеса.
Принцеса ли? Какво говориш?
Говориш глупости.
Жена ти е дъщеря на Негово Величество крал Улф Кейн.
Положих клетва да я пазя като законен наследник на трона.
Лъжеш. Лъжец.
Замисли се дали имам интерес да те лъжа в тази ситуация.
Значи жена ми и децата, които преследваш от раждането им...
Твърдиш, че тя е принцеса?
Точно така.
Освен това ти заявявам,
че когато тя и кралицата ме зарязаха, беше съвсем жива.
Хайде. - Наляво-надясно.
Потупвай при всеки замах.
Не вдигай тоягата от пода.
Дръж я по-напред, татко.
Справяш се добре, чудесно. Ще се научиш, татко.
Не ми говори като на дете.
Пусни ме!
Ще се ориентирам без ничия помощ! Ясно ли е?
Какво ще правим?
Ще свикне. Нужно му е време.
Бог Плам.
Досега ме пази от врагове - знайни и незнайни.
Напътствай вярната ти робиня. Дай ми сили, за да бъда решителна.
Ще ти служа вярно... а Ти ще ме пазиш както Ти е угодно.
Ваше Величество?
По дяволите.
Извинете, кралице.
Лорд Харлан моли да го приемете.
Да влезе. Ти напусни.
Да, кралице.
О, да.
Обожавам уханието на вана с лавандулово мляко.
Лорд Харлан,
имате опасна наклонност към неформално поведение.
Някой може да я приеме за неуважение.
Напротив.
Наслаждавам се на общите ни спомени
за детството си в двора на баща ви.
Те ни правят много по-лоялни от отношенията кралица - поданик.
Мислите ли?
Така стигаме до целта на посещението ми.
Ще се пръсна от нетърпение да я чуя.
Смел ход да обявите война толкова скоро след обявяването на новата столица.
Ако не ви стиска... - Мразя да губя.
За ваш късмет сте на печелившата страна.
Омъжи се за мен.
Не на такъв отговор се надявах.
Щом високомерието ти изненадва дори мен,
време е да преосмислиш мирогледа си.
Имаш нужда от мен. От армията ми, от народа ми.
Искаш да кажеш моя народ и армия.
Обявяваш война на най-страховитата военна сила.
За да имаш дори надежда за успех,
всеки мъж и жена трябва да са ти безпрекословни васали.
Имаш ли Пенса, ще имаш цяла Пая.
А аз си мислех, че вече ги имам.
Да.
Поданиците ти може да умират, за да защитят суверена си, но...
Едва ли ще са толкова жертвоготовни,
ако трябва да пазят дете, което мислят за вещица.
А ако се омъжа за теб?
Вече от поколение аз раздавам правосъдие.
Като пастрок на зрящо дете ще променя нагласите, ако е необходимо.
Това е най-добрият начин да укрепиш позициите си.
И твоите.
Разбира се.
Иначе защо да го правя?
Вземи сестра ми.
Бъди доведен баща на нейните зрящи деца.
Има две.
Магра не е ли омъжена?
Баба Вос е мъртъв.
А и съвкупленията в шатрите на алкените не се смята за брак по законите на Пая.
Магра сигурно е на друго мнение.
Лорд Харлан, нима подценявате харизмата си?
Ще говориш ли с нея?
Да.
Ела и коленичи пред кралицата си.
Отворете портата!
Две четвърти нагоре.
Надясно! Една!
Хайде, да се махаме.
Почакай.
Направо.
Наляво, две крачки.
Момчето е зрящо.
Наляво!
Каза, че си само ти!
Идо го държи в тайна. Момчето е син на Джерламарел.
Разбрал се е с генерала да го обучи.
Джерламарел?
И какво, той просто...
Дал му е момчето ли?
Рен, та той е дете!
И мен даде така. Разбираш ли? Пратил ме е на сигурна смърт.
Няма да умреш. - Идо няма да ме пусне, знаем го.
Ханиуа.
Ще направя всичко възможно, за да те опазя. Обещавам.
Трябва да ми вярваш.
Вярвам ти.
Върви!
Генерале.
Лейтенант, доведете затворничката на улицата.
Защо, какво става?
Доведи момичето долу. Веднага.
Тате?
Тате!
Съжалявам. Аз съм виновна за всичко.
Искам да ти дам възможност да чуеш плача на дъщеря си за последно,
преди да я отпратя на служба на републиката.
Триванти,
представям ви един голям страхливец - Баба Вос.
Убиец!
Изминаха двадесет и пет зими, откакто той уби Тео Вос,
моя баща,
и избяга от града.
Но тривантската справедливост не забравя и не прощава,
дори и след хиляда зими.
Водете го!
Обиколка на града.
Не, не! Тате!
Не! Не, не... - Убиец.
Страхливец!
Ханиуа. - Не, не...
Недейте, моля ви. Не...
Генерале, оставете я при мен. Ценна е за целите на разузнаването.
Не, достатъчно те натоварих с нея, Рен.
А и тя може да предложи нещо по-важно от сведения.
Водете затворничката в дома ми!
Слушам!
Водете я.
Върви! Хайде, върви!
Моля ви...
Нейно Величество, кралица Кейн.
Нейно Височество, принцеса Магра.
Разходка сред народа? Не е в твой стил.
Гражданите на Пенса бяха прекалено откъснати от короната.
Трябва да спечелим сърцата и умовете им.
Това правим значи - пленяваме сърца и умове.
Да. Но ако искаш да си наистина полезна,
има по-мащабни, по-успешни стратегически ходове.
Стратегически? - Казах на Харлан, че ще му станеш жена.
Какво?
Шегуваш се. - Не.
Нейно Величество...
По-луда си, отколкото си мислех.
Преувеличаваш. Това е брак по сметка.
Знаеш ли какво е това?
Зле оформена божия кост.
Брачен маншет, изработен за мен от съпруга ми Баба Вос.
Законите на Паян не признават алкенските бракове.
Няма да предадеш Баба Вос, ако изобщо е жив.
Коравосърдечна кучка.
Наричай ме както искаш,
но ти обещах да направя Пая безопасна за децата ти и удържах на думата си.
Мисля, че не осъзнаваш по какъв тънък лед стъпваме.
Харлан има подозрения за Канзуа.
Отнехме му града. Ако не го обезщетим,
ще предизвика бунт срещу нас.
Сама каза, че Харлан и армията, която контролира, са ни нужни.
До един момент.
Ти се омъжи за него. - Да го направя крал?
Ще поговорим, когато се успокоиш.
Няма.
Еретичка! Кралицата е еретичка!
Любовница на вещер! Това е светотатство!
Изгорете вещицата!
Изгорете я! Заедно с близките й!
Открий ги. - Веднага.
Изгорете кралицата! - Изгорете я!
Вещица!
Както вече казах, ледът под краката ни е много тънък.
Изгорете я!
Не.
Качвам с три.
Блъфираш. - Готов ли си да провериш?
Баба Вос?
Коя си ти?
Ще ме убият, ако ме хванат, че ти помагам.
Не питай повече, докато не те изведа оттук.
Къде отиваме? - Ще те заведа при Ханиуа.
Знаеш ли къде е? - Да, но нека побързаме.
Погрижих се за пазачите, но скоро ще дойде смяната им.
Баба Вос.
Ако ще се измъквате с бой, трябва ви помощ.
Дошла съм само за теб.
Ти също искаш да се добереш до Магра.
Скоро сестра й ще се обърне срещу нея.
Или вече го е сторила.
Очакваш да ти повярвам?
Знам как разсъждава кралицата.
Дори не знаеш къде да я търсиш.
Дори да успееш, ще е заобиколена от ловци на вещици. От моите ловци.
Няма да пусна Тамакти Джун.
Идва.
Предателство е, че освобождавам теб.
Няма да утежня нещата, като освободя и генерала.
Могат да те обесят само веднъж.
Ако не тръгнем, ще умрем тук.
Върви.
Насам.
Нищо не се променя.
Спреш ли да си ми от полза,
ще те изкормя и ще те накарам да изядеш червата си.
С пълно право.
Вземете оръжията на пазачите.
Движиш се много бързо. Тоягата ти едва докосва земята.
Зряща си, нали?
Няма да повярваш, но доскоро се прикривах добре.
Да вървим.
Ханиуа.
Спокойно. Няма да е чичо ти Идо.
Ако се съпротивляваш, просто ще се проточи.
Трус! - Нос.
Нос!
Да. Вземи го за Ханиуа.
Идо я държи някъде горе.
Ще се разделим, за да я намерим.
Тамакти ще задържи всеки, който тръгне след нас.
Нужен е повече от един човек.
Не важи за човек като него.
Стълби.
О, не се плаши.
Мога да бъда нежен.
Не. Не!
Не!
[с жестове] Продължи направо. Ще те чакам в края на коридора.
Спокойно.
Съжалявам.
Знаех, че ще дойдеш. - Съжалявам.
Не съм сама.
Баба Вос ми каза да ти дам това. Хайде.
Когато замина, аз още бях по-малкият.
И по-слабият.
Но ще ти стане ясно, че това вече не е така.
Честно казано, надявах се да си труден противник.
Колко подобаващо...
Ще те убия с меча на баща ни.
Идо. Съжалявам.
Но те моля смъртта ми да сложи край на отмъщението ти.
Пусни Ханиуа да си върви. Моля те.
Искам да знаеш нещо, преди да умреш, братко.
Ханиуа ще дочака края на дните си в моята тъмница.
Като кобила за разплод...
Инкубатор за зрящи деца за армията ми,
докато утробата й пресъхне.
И когато престане да дава плод...
Ще й прережа гръкляна,
а трупа й ще хвърля в същата помийна яма,
в която ще изхвърля и твоя.
Остави го!
Пусни го.
Ханиуа. - Тате.
Добре ли си?
Да тръгваме.
Заведи ме при него.
Ако доближиш децата ми отново,
ще опожаря града до основи,
а теб ще оставя жив достатъчно дълго,
за да усещаш мириса на топящата се плът на лицето ти.
Ето го.
Това е Баба Вос, когото познавам!
Трябва да вървим.
Тамакти Джун.
Ханиуа! Не, не!
Ханиуа, недей. Той е на наша страна.
Уби мама.
Чуй ме. Майка ти не е мъртва.
Какво?
Какво говориш?
Ще ти обясня по-късно.
Сега трябва да побързаме.
В безопасност ли е?
Не знаем, затова трябва да му се доверим.
Ханиуа, моля те. Погледни ме. Трябва да вървим.
Моля те.
Наляво, към източната порта.
Ела с нас.
Не мога.
Моля те.
Завинаги.
Ханиуа.
Тръгвай.
Ханиуа.
Кора!
Кора?
Каза, че съм загубила детето.
Било в кръвта по чаршафите ми.
Убила си я.
Тя каза:
"Понякога това, което се е оформило, не пораства. Твърде слабо е".
Кралице.
Какво си вкарал в мен?
Направих каквото пожелахте.
Не съм искала това.
Не биваше да я убивате.
Напротив.
Никой не бива да знае.
Обявих, че нося дете, зрящо дете.
Ще ме сметнат за луда.
Ще легна с вас още веднъж.
Ще ви направя по-силно бебе.
Горкото момче.
Горкото ми, глупаво момче.
Превод на субтитрите Анна Делчева