Vil I føre mig tilbage til Kanzua? Der er ikke noget Kanzua.
Tror du, at jeg vil fortælle mine mænd,
at deres familier blev dræbt for at redde dit dynasti?
Jeg er deres dronning.
Jeg tror, at det er noget, vi må genoverveje.
I skal begge to vide, hvad vi rejste ud for at finde ud af.
Jeg vil vide, hvad vi har ofret så meget for.
Jeg vil vide, hvad jeg ofrede min kone for.
Der er noget, der føles forkert.
-Nej, Haniwa! -Indstil skydningen!
-Hedder du Haniwa? -Ja.
-Og du, der råbte... Hvad hedder du? -Kofun.
Lige bag træerne er der en bro.
I må gerne krydse broen til Oplysningens Hus.
Kun Jerlamarels børn må krydse broen.
Os to sammen, lillebror.
Dagen er kommet, hvor I skal møde jeres far.
Chet-chet!
Chet-chet-chet!
Haniwa og Kofun, jeg er vel nok glad for at se jer.
Er du...
Jeg er Jerlamarel. Jeres far.
Da jeg hørte, at dronningen og hendes heksejægere havde fundet Alkenny,
frygtede jeg det værste.
Lad mig se jer.
I må være udmattede efter rejsen.
Kom. Jeg hjælper jer på plads.
Oplysningens Hus.
Jeg har aldrig set noget lignende.
Bygningen var stort set intakt, da jeg fandt den.
Det har været et fængsel, så den er solidt bygget.
Jeg brugte år på at samle dele til en generator,
men på grund af den har vi elektricitet til lys, varmt vand, varme.
Alle glæder sig til at møde jer.
Alle?
Det er mig.
Mød jeres brødre og søstre.
Haniwa og Kofun. I nåede frem.
Jeg hedder Oloman. Jeg er jeres bror.
Det er Sheva.
-Det er Nonni og Sammy. -Velkommen.
Det er Sheena.
Velkommen.
Hyggeligt at møde jer.
Og de to små vandaler derovre hedder Hayah og Hoveh.
I må være sultne. Lad os finde noget mad.
For den mad, vi spiser, og den familie, vi spiser den med,
deriblandt vores nyeste bror og søster,
er vi taknemlige.
Værsgo at begynde.
Nu må I hvile jer.
Haniwa, det er dit værelse.
Kofun bor lige ved siden af.
Her er dine ting. Det er din seng.
Det er et maleri af Claude Monet.
Det er ikke det rigtige maleri, men en reproduktion.
Det er smukt, ikke?
Jo, det er det.
Jeg har gemt det bedste til sidst.
Det er jeres brusebade.
Og i flasken her er jeres sæbe.
Vandet bliver endda opvarmet.
Ja, det har vi læst om i bøgerne.
Det her er lidt bedre end at læse om det.
Kom, Kofun, så viser jeg dig dit værelse.
Skal vi sove i dem der?
Det skal vi vel.
Hvorfor sover vi ikke sammen, hvis vi er én stor familie?
Det tænkte jeg også på.
Her. Kom så.
Det er varmt. Helt uden ild.
Jeg savner far.
Det gør jeg også.
Tror du, vi nogensinde ser ham igen?
Jeg ved det ikke.
Vi efterlod ham bare...
...efter alt det, der skete med mor.
Jeg ved ikke, hvorfor vi tog hertil.
Ingen taler med hende.
Ingen nærmer sig hende. Bevogt hende, som gjaldt det dit liv.
Gør det det?
Ja.
Du havde ret.
Du advarede mig om, at før eller siden
ville jeg fortryde, at jeg støttede din søsters forbliven på tronen.
Men jeg tror ikke, at selv du havde forudset, i hvor høj grad du fik ret.
Hver eneste af soldaterne her har mistet nogen i deres nærmeste familie.
Hver eneste af dem kan gå forrest i mytteri mod hende... eller mod os.
Hvis de finder ud af, hvad hun har gjort,
tror jeg ikke, det kan stoppes.
Hvis?
Hvordan kan det forhindres?
De eneste her, der kender historien, er dig, mig, din heks
og dronningens medsammensvorne, som er under bevogtning.
Og dronningen selv.
Før eller siden vil dine mænd høre deres dronning.
Hvordan forhindrer vi så, at historien slipper ud?
Hun må ikke komme ud fra den bygning som dronning.
Hvad skal det betyde?
Det betyder, at vi har to mulige udfald.
Enten kommer hun ud, efter at hun frivilligt har abdiceret,
velsignet sin søster som sin efterfølger og accepteret at underkaste sig hende...
...eller også kommer hun slet ikke ud.
Hun opgiver ikke tronen, uanset hvad du siger til hende.
Jeg kan ikke sige noget, der vil overtale hende.
Så du må prøve.
Du er sammen med prinsesse Maghra, ikke?
Heksejægeren stoler nok på dig til at lade dig bevogte mig.
Det betyder, at du må have svoret troskab til enten ham eller hende.
Jeg går ud fra, at det er hende,
eftersom han helt tydeligt foragter dig.
Nu skal du være stille.
Så sent som i går var jeg de mest brutale mænds ejendom.
Det affandt jeg mig med, da det var bedre end alternativet...
...lige indtil det ikke længere var det.
Hvad er det egentlig, du skylder hende?
Måske din loyalitet.
Men din lydighed...
...din fremtid, dit liv?
Hvordan kan det være?
Dronningen har gjort det klart for mig, hvad jeg får ud af at løse problemet.
Lad mig gøre det klart for dg,
hvad du får ud af det, hvis du hjælper mig med at løse det.
Det er godt at være en prinsesses officer,
men det er meget bedre at være en dronnings officer.
Hvad er det?
Læs den.
Engang før alt det her
kunne man stadig regne med, at du ville være fornuftig.
Jeg kan huske den udgave af min søster.
Jeg er kommet, i håb om at hun stadig findes inde i dig.
Og at hun vil acceptere realiteterne i hendes situation
og gøre det fornuftige.
"Abdicer."
Sæt dit segl på det. Godkend det.
Læs det op for mændene. I dag. Lige nu.
Og accepter, at du som følge af det skal leve med mig som dronning.
Sikke en fantasi, det må have været.
Du kom herind med troen på, at jeg rent faktisk ville gøre det for dig.
For mig?
Gør det. Eller lad være.
Jeg tilbyder dig det af barmhjertighed og for at ære vores fars minde.
Om du indvilger eller ej, er helt op til dig selv.
Men det er ikke mit valg, Maghra.
Det ved du godt.
Det er ikke noget, man kan købslå med.
Forhandlet under tvang for at redde mit liv.
Eller afstået for at opfylde dit ønske.
Kun guderne vælger kongen eller dronningen.
Og når de gør det, er det med døden som vidne,
for ellers er der ingen arvefølge, ingen majestæt, ingen legitimitet.
Kun en sølle løgn aftalt mellem sølle mennesker.
Vil du have min guddommelighed,
må en af jer have modet til at tage kniven og komme og kræve den.
Guds lov, Guds stemme, Guds ord.
Det er imponerende, at de altid er afstemt
med det, du vil have på et givent tidspunkt.
I så fald er det passende, at du kommer af dage et sted som her,
hvor du påstår, at Gud er på din side,
mens såre uheld tager alting fra dig,
som du har krævet ind lidt efter lidt.
Tilbuddet om at abdicere står ved magt.
Gør det, eller lad være.
Det er helt op til dig.
Har I fået sovet?
Ikke rigtig.
Det tror jeg gerne.
I har lagt alting bag jer.
Det er naturligt at føle sig fortabt.
Men jeg lover jer, at det modsatte er tilfældet.
I er hos jeres familie nu.
Kom, så viser jeg jer rundt.
Her studerer vi hver dag.
En blyant?
Vi har alle meget at lære.
Ikke?
Og her har vi det så. Biblioteket.
Det tog mig næsten ti år at få alle bøgerne herind.
Videnskab, matematik, medicin,
historie, geografi, ingeniørkunst, litteratur.
Vores forfædre var meget grundige, når de skulle dokumentere
deres viden og bedrifter for eftertiden.
Det er, som om de vidste, at vi en dag ville få brug for det.
Der er så meget, jeg gerne vil dele med jer. Vi er velsignede.
Velsignelsen kan tit føles som en forbandelse, ikke?
For hver dag ser vi alt det forspildte potentiale
i verden og i os selv.
Og man føler sig ensom.
Seriøst?
Kofun, du ved godt, hvad jeg mener.
Alt det, vi kan, har vi måttet skjule for alle andre.
Lige præcis.
Jeg har brugt det meste af mit liv på at rejse og lede efter andre som mig.
Jeg har krydset Trivantes og været helt ude i den vestlige udørken.
Og vest for Payan, helt ud til Atlanterhavet.
Jeg har aldrig fundet andre seende.
Har du set havet?
Jeg har svømmet i det.
Hvorfor kom du så tilbage?
For at bygge det her.
En fæstning af viden
og et fristed, hvor vi trygt kunne samles og lære mere.
Vi kan uddanne os selv og med tiden andre i vores forfædres lærdom.
Men du sagde, du aldrig fandt andre seende.
Det gjorde jeg heller ikke. Så jeg lavede jer.
Er vi alle dine børn?
Ja. Dig, Kofun,
Oloman, Sheva.
Alle undtagen de to små.
De er Olomans.
Og deres mødre?
De elsker deres mødre, som I elsker jeres.
Og hun er altid velkommen her.
Vores mor er død.
-Hvad? -Hun blev dræbt af heksejægerne.
Det er jeg virkelig ked af at høre.
Jeg holdt af hende.
Ikke alt for meget. Du efterlod hende.
-Kofun. -Mens hun bar dine børn.
Du efterlod os hele vores liv.
Ville du ikke lære os at kende?
Hvem vi var? Hvordan vi var?
Du har ret til at være vred.
Det ville være løgn, hvis jeg sagde, jeg ikke fortrød
min håndtering af nogle af de her ting.
Jeg var ung. Ofte ufornuftig.
At jeg er udvalgt, gør mig ikke perfekt.
Nej, så langtfra.
Men jeg blev udvalgt, Kofun. Det må du kunne se.
Et seende barn født af blinde forældre.
Jeg blev født til at være en bro mellem denne mørke verden
og en ny og bedre.
Vi har fået en guddommelig mission. Og vi vil blive husket.
Man vil nævne vores navne i resten af menneskehedens historie.
Kom. Lad mig vise jer generatoren.
Hvad laver du?
Det rører ham ikke, at mor er død.
Selvfølgelig gør det det.
Han var tydeligvis ked af det, men hun var ikke hans kone.
Nej, hun skulle bare føde hans børn.
Føde os, Kofun. Jeg synes ikke, du er ikke helt fair.
Så han mener, at vi er udvalgt til at kaste lys over verden?
Udvalgt.
Født.
Kald det, hvad du vil. Jeg ved kun, at vi indtil nu har levet i frygt.
Jaget af folk, der burde være bange for os.
Vil du gerne frygtes?
Jeg vil hellere frygtes end at blive brændt som heks.
Klar?
Er det alt sammen kul?
Ja, vi har vores egen mine lige uden for hegnet.
Payan-landene er rige på kul.
Er det sådan, I får lys?
Ja. Lad mig vise jer det.
Oloman.
Godmorgen.
Det brændende kul i kedlen skaber damp under tryk.
Den suser ind i turbinerne, der drejer generatoren rundt og skaber elektricitet.
Har du selv bygget den?
Ja. Jeg reparerede den.
Men det er Oloman, der for alvor har fået gang i den.
Jeg har bare tilføjet den her. En trykventil.
Man skal styre trykket,
for ellers får man ingenting eller alt for meget.
Ingen af delene giver el.
Forestil jer, hvad vi kan udrette, når vi vokser i antal.
Vi kan oplyse hele byer.
Hvad skal byer af blinde bruge alt det lys til?
Det bliver byer for seende.
Vi er kun ti stykker. Hvad med alle andre?
Planlægger du bare at efterlade dem?
Nej, selvfølgelig ikke, Kofun.
Men tag ikke fejl. I den naturlige orden
er det de blinde, der er afvigere, ikke os.
Og snart vil de opsøge os
og bede os om at fostre seende børn.
Børn, der får brug for uddannelse et sted som her.
Og i fremtiden andre tilsvarende steder.
Gud, naturen, hvad man end kalder det,
har valgt at give menneskeheden synet tilbage.
Og det ansvar er tilfaldet os.
-Tak, Oloman. -Javel.
Kofun.
Jeg ved godt, at man lige skal vænne sig til Jerlamarel.
Tror han, at han er en gud? At vi alle er guder?
Nej, ikke guder, men de første af en ny art.
En art menneskeart, der er vendt tilbage for at forløse vort sande potentiale,
efter at vi har levet som forskræmte dyr i mørket i 500 år.
Forskræmte dyr?
Jeg håber, du en dag møder min rigtige far.
Jeg er helt med, Kofun.
Det var ikke lettere for mig, da jeg kom hertil.
Men selvom du kan se, har du ikke indset,
at du har levet i mørket derude hele dit liv.
Bare giv det tid.
Jerlamarel havde et formål, da han skabte os.
-At kaste lys over verden. -Ja.
Start med at tage skovlen her.
Heksejægerne dræbte jeres folk.
Vi sørger over dem.
Også her har valeyaerne mærket deres sjæles smerte.
Men mit folk er bange for, at I fører Tamacti Jun tilbage til os.
Vores barn er hårdt såret og har brug for healere.
Hun overlever ikke én dag i vildmarken.
Vil I afvise hende?
Efterlad pigen.
Men så må I to gå med til at lave spor, der fører væk herfra.
Det har du mit ord på.
Vær tapper, Bueløve.
Hvor tager I hen?
Det må Gudeflammen vide.
Men valeyaerne vil behandle dig godt.
Du må skabe dig et liv her.
Der er ikke noget for dig derude, Bueløve.
Din mor er med dig i ånden.
Jeg drømmer et langt liv for dig, kære pige.
Med mange rejser forude.
-Chet-chet. -Chet-chet-chet.
Min tapre løve.
Jeg står Baba bi.
Vi glemmer dig aldrig, Bue.
Nu er det kun os to, dit store drog.
Hvilke guder har du tirret for at fortjene det her?
Min mor lærte mig, at triste dage ikke varer længere end lykkelige dage.
Var hun også orakel?
Nej. Hun kunne godt lide at drikke sig fuld.
Men det gør nu ikke hendes visdomsord mindre værdifulde.
Det bliver koldt.
Vi må hellere tænde et nål. Jeg finder noget at dræbe.
Oberst. Sikke en overraskelse.
Er det det?
Jeg troede, du ventede mig,
efter at Baba Voss' børn ankom.
Det bekymrede mig lidt, at du ikke kontaktede mig,
som du lovede generalen.
Troede du, at mine bueskytter ikke ville sende bud?
Det var min hensigt. Det har været ret hektisk her.
Nu er vi her. Hvor er mine fanger?
Sig mig, hvorfor er generalen så fikseret på netop de børn?
Det er min opgave at følge generalens ordrer,
ikke at anfægte dem eller at forstå dem.
Det skulle du måske overveje.
I modsætning til dig arbejder jeg ikke for generalen. Vi er partnere.
Det kan du vel bilde dig selv ind.
Er du helt sikker på, at det er Baba Voss' børn, vi får med?
Der er langt til Trivantes, og der skulle nødig ske nogen fejl.
I får hans datter, Haniwa.
-Og sønnen? -Nej.
Bliver der problemer?
Ingen problemer. Så længe drengen bliver her.
Må jeg minde om, at min familie og jeg er bevæbnede, og at I er i undertal?
Nå, men så må vi vel nøjes med pigen.
Kofun?
Du behøver ikke at liste omkring.
De taler om os. Hvorfor taler de om os?
Hvad?
Haniwa!
Kofun!
Baba!
Åbn døren!
Hjælp!
Åbn døren!
Luk mig ud!
Haniwa! Nej, Haniwa!
Åbn døren!
Af sted.
Hyp.
Er du okay?
Hun var min datter. Din søster.
Jeg... kunne bare ikke se anden udvej.
Det er en skam. Hun havde sådan et stort potentiale.
Hvad med Kofun?
Hvad så han?
Nok.
Jeg havde ventet så længe på de to.
Det er meget ærgerligt.
Du gjorde, hvad du kunne.
Ikke nok.
Mere end hun ville have gjort for dig, hvis rollerne var byttet om.
Er du sikker på det?
Ja. Ganske sikker.
Og selvom det måske er svært lige nu,
ved du det også godt et eller andet sted.
Det er ikke din skyld.
Og var din far her nu, ville han være enig.
Jeg gør det hurtigt.
Heksejæger?
Du har været et fast holdepunkt i mit liv, så længe jeg kan huske.
Det vil være nærmest utænkeligt for mig at undvære dig som rådgiver
i det liv, jeg nu træder ind i.
Jeg har tilføjet nogle bemærkninger.
Med min søsters godkendelse
vil jeg læse dem op for soldaterne og begynde overgangen.
Min abdicering.
Hold op! Hvad laver du?
Gå væk fra ham!
Tamacti Jun.
Hvad har du gjort?
Tak for din tjeneste.
Nej, Sibeth.
Hvad har du gjort?
Maghra, når en hund har bidt,
uanset hvor trofast den engang var,
og uanset hvor glad man er for den, må den aflives.
-Du har dræbt os begge to. -Næppe.
Hans hær venter udenfor, og når de opdager...
Nej, nej. Ikke hans.
Han havde den kun til låns.
Og de får sandheden at vide.
At hans skyldfølelse over den overlast, jeg led, blev for meget for ham.
Han fulgte den gamle skik og tog sit eget liv.
En loyal tjener til det sidste.
Hvis vi to kommer med modstridende historier,
vil det kun sløre sandheden.
Det vil føre til forvirring og kaos, og ja, så mister vi hovedet.
Eller også kan vi gå sammen ud herfra
og udråbe budskabet, hvor jeg forklarer,
at jeg i denne krisetid vil lede soldaterne med min søster ved min side.
For første gang i min regeringstid vil hun være min rådgiver.
Du skal ikke være bange.
Jeg er her.
Jeg er lige her.
Alting ændrer sig nu.
Fjern jer! Slip mig! Væk!
Slap af, Kofun.
Hvad har I gjort ved min søster?
Din søster har det fint.
Du gav hende til trivantianerne.
De er ikke de uhyrer, du er blevet opdraget til at frygte.
Var det ikke for min alliance med dem,
var min familie blevet dræbt af dronningen for længe siden.
Med vores syn og trivantianernes hær
kan vi besejre dronningen én gang for alle.
Det vil tage år,
men snart har vi den mægtigste militærmagt på hele kontinentet.
Vi vil ikke blive jaget som hunde, men betragtes som guder.
Men det vil kræve et offer.
Kofun, min søn, jeg...
Jeg er ikke din søn, din syge stodder!
Hold din kæft.
Du fortjener ikke den gave, du har fået.
Før ham ud ad bagvejen. Børnene skal ikke se ham.
Jeg beklager.
Du bliver ført ud til udkanten af området, og så kan du frit gå.
Hvad med min søster?
Før alle nedenunder, og få styr på provianten.
Afvent mit signal.
Børnene må ikke høre ham.
Far. Til højre for dig. Til højre.
Til venstre!
Væg!
-Er vi her? -Ja, det er vi.
Jerlamarel!
Hvor er du?
Du gemmer dig vel ikke?
Kan du se mig?
For jeg kan lugte dig.
Du gemmer dig i dit eget skidt og møg som en forpulet rotte.
Er det dit Oplysningens Hus?
Der er ingen træer.
Ingen luft.
Kun den ækle stank af råd.
Dine visioner og al din viden er en sygdom, der udslettede din art.
Men du føler ingenting.
I tåber fatter ikke noget.
Kom ud og slås som en mand, din forbandede kujon.
Baba Voss. Det behøver ikke at være sådan her.
Du gav min lille pige til trivantianerne.
Det er ikke min skyld. Det er din.
Generalen ville kun have hende, fordi han tror, hun er din datter.
Hvilken general?
Edo Voss.
Edo.
Din bror.
Og så gav du hende bare til ham?
Jeg havde intet valg.
Hvilken mand venter 17 år på at møde sine børn, blot for at forråde dem?
Jeg slås for hele menneskeheden! Det kræver ofre!
Det er mine børn! Du gjorde dem fortræd!
Det er ikke dine børn.
De blev skabt for at opfylde en skæbne, du umuligt kan forstå.
Er det rigtigt?
Jeg river kraftedeme hovedet af dig!
Nej, du gør ej.
Dit møgsvin.
Du kan da ikke tro, at du kan besejre mig.
På den måde er jeg ikke så kvik.
Hvor er du? Forbandede kujon.
Det er de ældgamles våben.
Det er langt mere effektivt end dine pile og sværd.
Jeg ved godt, hvad en pistol er.
Det er det foretrukne våben for mænd uden nosser.
Du kan ikke vinde, Baba Voss.
Du lever i en verden af evigt mørke.
Jeg tilhører en fremtid, hvor du og din slags for altid lades tilbage.
Åh nej. Nu er du i min verden.
Hvor er du?
Overalt.
Ingen går nogen steder, før jeg er tilbage.
Jeg kan lugte dit blod, Jerlamarel.
Kan du?
Og din frygt.
Kan du lugte din egen?
Jeg lader dig forbløde lidt efter lidt.
Så du kan mærke dit liv rinde ud.
En krysters død.
Langsom og våd.
Chet-chet.
Se på mig.
Du gjorde det her.
Vent, vent.
Jeg beder dig! Lad være!
Kofun?
Ja.
Er du okay?
Nej, jeg er ej.
Heksejægeren er død!
Han var den sidste af sin slags.
En soldat med ære nok til at erkende,
at da han havde svigtet sin dronning, sit kongerige,
sine guder og sig selv...
...havde han ikke andet valg end at lide soldatens død,
som kræver et endeligt på traditionel vis.
En helt til det sidste.
Han overlader os ansvaret for
at leve op til hans ædle offer.
Så vi kæmper videre.
Vi bygger en ny verden til os selv.
En verden uden lidelse.
En verden uden nød.
-En verden uden... -En verden uden frygt.
En verden uden had.
En verden uden overtro.
En ny vej, ulig nogen vi før har betrådt.
Og i den nye verden, som blev gjort mulig af Tamacti Juns offer...
...er der måske slet ikke brug for heksejægere.
Sergent, vi rejser til Lavendelvejen.
Det var interessant.
En verden uden heksejægere ville være en verden uden hekse.
Vi finder min familie.
Det står ikke til debat.
Og når vi finder dem, skal vores hær ikke behandle dem som undvegne.
"Vores" hær?
Er det ikke det?
Vejen fører altså til et kongerige af seende.
Jeg får vel brug for en seende konge
i sådan en verden, som kan skænke mig seende børn.
Da jeg én gang er blevet afvist af Jerlamarel,
kan du nok forstå, at jeg ikke vil prøve mig der igen.
Hvad foreslår du?
Fortæl mig mere om din søn.
Chet-chet.
Hvad kan du se, min dreng?
Tårne af gudeknogle.
Mere end jeg nogensinde har set før.
Der er røg.
Paris.
Hun er her.
Lad os befri din søster.
Tekster af: Eskil Hein