Maghra!
Hittade du mamma?
Hon fördes inför deras ledare.
Jag såg henne dö.
Jag letade efter henne.
Jag hittade den här. Vi måste gå.
Jag vet ett säkert gömställe. Följ mig.
Ingen hittar oss här. Det är en väl dold grotta.
Vi är framme.
-Boots! -Öppna porten!
Öppna porten!
Nej!
Jag hörde att när en Payan-monark bestiger tronen
sätts en amulett in under huden ovanför hjärtat.
Hur kunde nån kidnappa drottningen?
Jag är den ende som kan hjälpa dig.
Jag vet vem som har din syster.
Chet-chet!
Chet-chet-chet!
Äldsten Dorian sa en gång:
"Det mest oroande ljudet en människa kan höra är tystnad...
...när naturen vill klaga högljutt."
Tystnad vid en födsel eller i en stund av djup hjärtesorg.
Tystnad när så svår smärta tillfogas nån.
Du kan vara stolt.
Ditt trots är imponerande.
En del i min position skulle bli berörda av det...
...och börja känna medlidande och bli obeslutsamma...
...och så vidare.
För att vara tydlig, såna män är fega.
Det finns ett skäl till att jag innehar den här positionen och inte de.
Och efter åtta fingrar till...
...börjar vi med tårna.
Jag tänker hålla på i flera dagar, tills du säger var min drottning finns.
Jag vet platsen där drottningen hålls fången.
De kommer inte att vänta oss.
Det är flera långa dagsmarscher härifrån.
Truppen förbereder sig redan att marschera.
Det är bara några saker vi måste lösa först.
"Lösa"?
Först pojken.
Jag är tacksam för att han hjälpte oss att fånga de två Skuggorna.
Nu...
...vill jag veta hur han bar sig åt.
Han är inte din son.
Det stod klart så fort han togs till dig.
Men han kan också se, eller hur?
Ja.
Ännu ett av Jerlamarels barn...
...fast med en annan kvinna.
Ni förtjänar bättre.
Det är inte pojkens skuld, och ni hade inte klarat er utan honom.
Jag är häxfinnaren, Maghra, och det sitter en i mitt tält just nu!
Det har inte med skuld att göra. Jag kan inte ignorera vem han är.
Visst kan du det!
Han är med mig.
Han är under mitt beskydd. Och jag är kungens dotter.
Var det nåt mer du ville lösa?
Om han ska följa med oss eller inte.
"Följa med oss"?
Jag flyttar armén. Ni måste följa med.
Absolut inte. Jag går ingenstans förrän min familj är funnen.
Det har gått flera dagar, och mina spejare saknar spår.
-Du lovade! -Jag lovade att söka.
Och jag anser mig ha hållit det löftet.
Lämna då några män kvar. Jag fortsätter söka.
Jag har inget val, och det har inte ni heller.
Pojke...
Jag har glömt mer om att döda än du nånsin kommer att veta.
Om du tror att du har en chans mot mig för att du kan se...
...så glöm det.
Det är ingen fara.
Platsen är obebodd. Det hotar inga faror här.
Bara några män för min trygghets skull.
Maghra, drottningen är i fara.
Hon kan vara skadad. Hon kan vara död.
Vi vet inte vem som styr kungariket.
Vi vet inte om nån alls styr det.
Kaoset före er familjs regeringstid var kostsamt.
En massa rivalitet, bråk och vendettor.
Utan en Kane på tronen, blir det snart likadant igen.
Och ni är den nästa Kane i tronföljden.
Jag lämnar kvar en grupp som fortsätter söka efter er familj.
Men vad er själv beträffar...
...har ingen av oss nåt val.
Har du befälet över dem som lämnas kvar?
Ja, Ers Höghet. Fyra man under mitt befäl.
Åtta vore bättre.
Bifalles.
Förstår du vikten av ditt uppdrag här?
Ja, ma'am, givetvis.
De är mitt liv.
Ja, ma'am.
Du måste prata med din far.
Han vill inte lyssna på mig.
Just därför måste du prata med honom.
Varför jag?
Haniwa, det spelar ingen roll vem som talar först.
Det är enda vägen framåt.
Du tror att det är enkelt.
Det är det.
Bryt tystnaden medan du kan.
Varför stannar vi?
Vi slår läger här inatt. Din far har gått före för att speja.
Hur långt är det dit?
Hur långt till vad?
Oj.
Jag vet inte om jag är lättad eller hoppades att vi inte skulle hitta hit.
Jag säger till de andra.
Hur kan en drottning som aldrig lämnar sitt palats
hamna ute på vägarna med bara en tjänarinna och en kusk?
Tror du att nån försökte störta henne?
Jag kan tänka mig många olika saker.
Men jag försöker låta bli.
Hon hade fiender.
Det har alla regenter.
En del har fler än andra.
Hon är min mor. Det vet du väl?
Deras ansikten, deras röster, till och med deras sätt att andas.
Jag var så ung när min mor dog, men redan då visste jag det.
De var precis likadana båda två.
Så när hon dog,
kändes det särskilt grymt att varje gång min syster var i närheten...
...att höra henne, känna hennes doft, att vidröra henne...
...fick mig att sörja min mor igen.
Det var nog likadant för min far.
Det var nog därför han inte kunde förmå sig till att ta ifrån henne
det hon traktade efter mer än nåt annat:
förstfödslorätten.
Här är mat åt henne, som du bad om.
Du kan kalla henne det hon är. Det finns inget magiskt i det.
Här är mat åt drottningen, som du bad om.
Bra.
Inte tillräckligt fin mat för dig, va?
Jag har hört berättas om din envishet, ja, till och med självdestruktivitet.
När jag först hörde det föreföll det överdrivet och föga trovärdigt.
Men nu...
Du kanske kan bekräfta eller vederlägga några av ryktena.
Jag har hört att du låtit döda älskare för att de snarkade i sömnen.
Och tjänare, för att du inte tyckte om deras lukt.
Du har skurit tungan av jungfrur
för att de inte tillfredsställde dig fort nog.
Vill du förneka nåt av det här, eller kanske skryta över det?
Du känner reglerna.
Klockan pinglar, hur ska vi veta att du inte försöker rymma?
Klockan pinglar, och vi måste svara.
När klockan pinglar, får du lida för det.
Tills din lösensumma är betald
är du en tillgång som jag är väldigt rädd om.
Så ta och slappna av.
Låt oss fortsätta samtalet.
Och även om jag finner alla historierna intressanta...
...är jag särskilt intresserad av den om en viss älskare...
...som krossade ditt hjärta och sen lämnade dig.
Haniwa.
Det jag sa förut...
Jag vet.
-Det var bara för att... -Det är okej.
-I grottan... -Jag förstår.
Säkert?
Ja.
Vad tror du väntar oss där framme?
Jag tror att du behöver ställa ner förväntningarna.
Att glömma det vi vet om honom.
Glömma att han lämnade sitt barn att behandlas illa
tills han blev ett monster.
-Vi vet inte vad som verkligen... -Mamma ville inte det här.
Jag har aldrig hört henne tala om honom utan att låta sorgsen.
Jag har aldrig hört henne tala om det här utan att varna oss för det.
Det måste finnas ett skäl till det.
Är det inte underligt att hon aldrig har sagt vad skälet är?
Jag vet inte...
...exakt vad... mamma tänkte.
Men jag vet att hon älskade honom.
Och det måste finnas ett skäl till det.
Du hörde det i sömnen.
Är det en uggla?
Inte en uggla, utan en människa.
Vi är i ödemarken, Baba. Här finns ingen lag.
Och du mår inte bra.
Det är ingen fara.
Vet barnen?
De behöver inte veta.
De vet alltid mer än du tror.
Har Haniwa pratat med dig?
Hur så?
Hon bär på nåt...
...nåt hon inte kan ge röst åt...
...och det skrämmer henne.
Hon sörjer.
Det gör Kofun också.
Men han bär inte på samma mörker.
De är olika. De behöver olika saker just nu.
Du om nån borde väl förstå vad hon behöver.
Vad menar du?
Minns du när jag först kom till dig?
Ursinnet, hur destruktiv jag var?
För jag var rädd.
Rädd för att lita på dig.
Jag vågade inte tro att jag faktiskt hade rymt och att det var sant.
Minns du vad du sa åt mig?
Jag sa att om du slog sönder fler av mina saker,
skulle jag döda dig i sömnen.
Ja. Men efter det...
...minns du vad du gjorde?
Du satt hos mig så länge det behövdes för att jag skulle kunna andas igen.
Du stannade för att jag skulle veta att jag inte var ensam.
Haniwa är vilsen.
Hon möter en okänd framtid...
...en förlorad mor, och en ny far.
Men jag ska ge henne det utrymme hon behöver.
Och liksom du, ska jag låta henne veta att hon inte är ensam.
Paris, vad är det?
Ingen doft av lavendel längre.
Det smakar död.
Det har gått dagar, kanske flera veckor.
Det är en människa, va?
"En ny värld väntar.
En ny gud bor där.
Nalkas, och bli sedd.
Nalkas, och bli dömd.
Nalkas, och finn döden.
Nalkas, och bli sedd."
Jerlamarel.
Han har blivit vansinnig.
Kanske inte.
Kanske... Kanske gör man så här
när ens arbete är viktigt och man inte vill ha besökare.
Paris, jag vet inte.
Du vet hur farligt det är att bli seende här i världen.
Hur man måste försöka dölja det.
Jag håller med Paris.
Vi har inte kommit så här långt för att vända för en sån sak.
Jag vill att ni båda ska veta vad vi gav oss ut för att veta.
Jag vill veta vad vi offrade så mycket för.
Jag vill veta vad jag offrade min fru för.
Jag måste få veta.
Kom.
Vi vet ändå att vi är på väg åt rätt håll.
Kofun.
Vi drar vidare framåt.
Jag såg fyra vakter.
Här ute vid ingången.
Två till...
...som patrullerade mellan raderna av silkesarbetare.
Och en till vid andra fönstret.
Arbetarna sitter stilla, va? Bara vakterna rör sig?
Ja. Och de knackar med stavarna för att anmäla sin närvaro.
Vad för slags skor har vakterna?
Vad för slags skor? Läder? Trä?
Läder, tror jag.
Och drottningen? Vet du var hon är?
Jag vet inte hur hon ser ut.
Det satt en blodig kvinna här, längst bak.
Blodig? Lever hon?
Jag vet inte.
Är du säker? Fyra vakter och utrymme mellan dem?
Det är vad jag såg.
Det var vad du såg.
Som om syner fritar dig från att kunna ha fel.
Du har väl nog med män för att överraska dem?
Så fort de hör oss eller förnimmer oss,
så fort nån slår larm, är det över.
Enda sättet att nå henne levande
är att inga vakter finns kvar när de vet att vi kommer.
En man måste göra det, en i taget.
Jag gör det. Jag klarar av dem allihop.
Jag bad om dina ögon, häxa, inte om din åsikt.
Kungarikets framtid står på spel.
Jag litar på dig så långt jag vill.
Såvida inte du litar på honom, Maghra.
Glöm att jag frågade.
Sätt ut en förtrupp. Signaler, inga ord.
Nästa man som talar är jag, när jag är redo att kalla in er.
Och om du inte ger signal?
Då har jag misslyckats och drottningen är död.
Du bör bränna ner allt
och ta prinsessan till Kanzua och få henne installerad på tronen.
Jag har inte gett mitt medgivande.
Om det kommer så långt, behöver ni inte det.
Kommer det att bli så?
Nej.
Tillskäraren! Kom hit!
Vakter.
En inkräktare! Det är nån här!
Upp med dig, slyna.
Min kniv.
Skulle jag säga henne vem jag är utan att ha en plan?
Ers Majestät?
Drottningen är här.
Varför talar hon inte?
Jag är så jävla trött.
Lugn. Ni är i säkerhet nu.
Hur gick det här till?
Hur fångade de er?
Jag var tvungen att fly.
Nån försökte störta er. Vem?
Många.
Ni hämtar er snart, och sen återvänder vi till Kanzua.
Men först kommer en läkekunnig.
Hon är här.
-Försiktigt. -Givetvis.
Har vi träffats?
Jag beklagar att detta hände dig.
Gå inte, Maghra.
Inte förrän du har hört nyheterna.
Vilka nyheter, Ers Majestät?
Alla försökte störta mig.
De sa att gudarna var på deras sida.
När de misslyckades hade jag två val.
Att låta kätteriet stå obesvarat...
...eller svara med samma mynt.
Vad betyder det?
Vill du föra mig tillbaka till Kanzua?
Det finns inget Kanzua.
I åratal behöll vi makten baserat på nyckerna av maskinerna under oss.
När de fungerade, hyllades vi.
När de inte fungerade var det annat.
Jag vill inte vara drottning beroende på om maskinerna fungerar.
Jag vill vara drottning för att jag är det.
Så här kommer historien att lyda.
Gudarna krossade dammen.
De förgjorde den i raseri,
och de verkliga kättarna med den.
De svaga, de själviska, de bakåtsträvande.
Men de sparade mig.
Bara mig.
Ni förgjorde den.
Soldaterna där ute...
I 20 år har de lytt er, med löftet att en dag
ska de få återvända till sina hem och familjer.
Genom oräkneliga strider...
...och sorger och fasor,
levde de för det hoppet.
Och ni tog bort det.
Jag gjorde vad jag måste göra.
Jag räddade vår dynasti.
Tror ni att jag tänker gå ut
och säga till soldaterna att alla deras familjer dog för att rädda er dynasti,
och att de ska fortsätta lyda mig blint?
Dina soldater?
Mina soldater.
Jag tror de kommer att lyda mina order...
...för jag är deras drottning.
För första gången på mycket länge tror jag...
...att det är en sak vi bör ompröva.
Vänta.
Vad är det?
Varför stannar vi?
Nåt känns fel.
-Vad ligger framför? -Ett bergspass.
-Finns det nån väg runt? -Inte vad jag kan se.
Paris.
Jag har motstridiga förnimmelser.
Jag drömmer om fara.
Men jag vet inte riktigt var faran ligger.
Det kanske inte finns nån.
Vi hittar en väg runt.
Det tar flera dagar.
-Vi hittar en väg runt, sa jag. -Det finns inget här.
Kofun, tala om det för honom.
Pappa, jag ser ingenting.
-Jag går. -Vänta.
Kofun, var är Gudsflamman i skyn?
Den har redan gått ner bakom berget.
Varför är solen så viktig för dig?
Det är den inte. Jag försöker bara räkna ut
hur snart det är mörkt och du är helt oanvändbar.
Baba.
Ljudfällor.
Peka mot dem.
Ja.
Gå.
Rör dig inte.
En båge med pil. Vi behöver den.
Vad gör du?
Jag kan röra mig tyst. Det kan inte du.
-Haniwa, nej! -Eld upphör!
Är du Haniwa?
Ja.
Och du som ropade...
...vad heter du?
Kofun.
Jerlamarels barn,
strax bortom träden finns en bro.
Ni kan gå över bron och komma till Upplysningens hus.
Finns det en läkekunnig i Upplysningens hus?
Du får inte gå över.
Du sa ju nyss att vi fick det.
Bara Jerlamarels barn får komma in i Upplysningens hus.
Det finns bara en regel, och det är denna.
Hälsa Jerlamarel att vi är här. Han kommer att förstå.
Bara Kofun och Haniwa får gå över.
Hör på mig...
Pojke.
Det finns bara en regel, och det är denna.
Berätta för Jerlamarel varför hans son och dotter kom ända hit
bara för att vända om igen!
Vi vänder inte om.
Vad menar du? Vi måste vända om.
-Hon behöver en läkekunnig. -Nej. Hon har pappa och Paris.
Han kan ta henne till en annan stam.
Prat! Vi lämnar henne inte.
Hon behöver inte oss allihop.
-Vi håller ihop. -Kofun.
-Nog nu. -Det är galenskap.
Nog nu.
Lyssna på mig.
Haniwa, Kofun,
vi har rest alltför långt och utstått för mycket för att vända om nu.
Jag har tänkt länge på det här.
Jag ville inte tro det, men Paris har rätt.
Varje barn kommer slutligen till en bro det måste korsa själv.
Vad menar du?
Dagen ni föddes stod jag på en mur och kämpade för att skydda er,
och det har jag gjort varje dag sen dess.
Så gör en far för att skydda sina barn.
Men en far måste också veta när det är dags att släppa taget,
så att hans barn kan finna sin egen väg.
-Den tiden är nu. -Nej, det är inte sant.
Det är inte sant. Haniwa, säg honom att det inte är sant.
Det är sant, Kofun.
Du och jag lever i en annan värld än han.
Det har vi alltid gjort.
Vi kommer aldrig riktigt att förstå varandra.
Det visste han hela tiden.
Varför gjorde du det?
För att jag är er far.
Åh, pappa.
Min lilla flicka.
Du har fel.
Vi lever inte i olika världar.
Du och din bror
är den enda värld jag har levat i sen dagen ni föddes.
Mina barn, jag är blind som alla andra.
Men jag ser er båda.
Jag ska aldrig sluta se er.
Men jag hade rätt.
Dagen är inne, och ni måste möta er far.
Pappa, du är min far.
Jag älskar dig, min pojke.
Får vi träffas igen?
Ja.
Bow Lion.
Det här känns knappt.
Ja.
Bra.
Kom alltid ihåg er mor.
Skydda varandra till varje pris.
-Pappa. -Nej, Kofun. Stanna.
Han blir ensam.
Han kommer alltid att ha Maghra med sig.
Och han kommer att ha er två också nu.
Jag kommer att vara med honom.
Ta hand om din syster.
Hon vet.
Alltså...
...lyssna noga, båda två.
Seendets gåva kan förblinda en.
Jerlamarel... är er far,
och han kan se.
Men han är ingen gud, och det är inte ni heller.
Om ni ska bygga den här världen...
...kom ihåg er mor.
Och kom ihåg Baba Voss, som lärde er allt.
Och bygg en ny värld både för dem som ser och dem som inte ser.
Utan gudar! Förstår ni?
-Förstår ni? -Ja.
-Okej.
Åh, mina raringar.
Läs böckerna för min skull. Gör det.
Unge man.
Min stav.
Såja. Gå nu.
Gå innan det är för mörkt för er att se.
Jag fattar inte att han verkligen har lämnat oss.
Det är bara vi två kvar.
Okej.
Vi kommer nu, vi två.
Haniwa och Kofun.
Du och jag tillsammans, lillebror.
Som alltid, lillasyster.
Är du redo?
Nej.
Inte jag heller.
Kom så går vi.
Du lät dem gå ensamma.
Ibland är bästa sättet att skydda sina barn
att låta dem tro att man har stannat.
Sa Maghra det?
Ja, det gjorde hon.
Mitt enda hem är de barnen.
Jag har ingen annanstans att vara.
Har du?
Så vi håller oss i närheten?
Ja.
Vi håller oss i närheten.
Vad gör vi nu?
Jag vet inte.
Jag ser ingenting.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson