Jeg vil ikke dø for byen. Byen skal dø for mig.
Nyrie!
Hvad har I med til mig?
Vi kan tale sammen. Du har begået en fejl...
Hvem er du mon, der kommer med den slags påstande?
Opayol. Det er dem, der tog vores ting.
Der er ikke nogen dernede. Stedet virker forladt.
Stop! Mærk efter! Hans brystkasse.
Han kan se.
Boots er Jerlamarels søn. Vores bror.
Hvor er mor? Hvad er der sket?
Tog de hende?
Nej, hun gav slip på min hånd.
Tamacti Jun!
Prinsesse Maghra...
...af huset Kane.
Chet-chet!
Chet-chet-chet!
Maghra!
Jeg er her.
Far.
Knægt.
Der er flere på vej. Vi bliver omringet.
-Far. -Hvad skete der?
Hvad skete der?
Jeg så det ikke, men han sagde, at han så det...
-Så hvad? -Så hvad?
Hvad taler hun om?
Har I fundet mor?
Jeg så hende gå ud af skoven.
Jeg så hende sammen med dem og...
Jeg så hende dø.
Hvad?
Hun blev ført hen til deres leder.
Hun tryglede ham.
Han så ud til at lytte, men så trak han sit sværd og huggede hende ned.
Han... dræbte hende.
Nej. Hun er ikke død.
-Han lyver. -Nej.
Hvorfor skulle jeg tro ham?
Jeg troede heller ikke på det.
Jeg ledte efter hende.
Og jeg fandt den her.
-Jeg fandt hendes taske i en blodpøl. -Hvad?
Jeg så det med mine egne øjne.
Jeg beklager, men vi må flygte.
Nej. Jeg flygter ikke.
Jeg går ingen steder, før vi har fundet heksejægeren og dræbt ham.
-Nej. -Far.
Vi flygter.
-Hvad? -Vi får en ny chance.
Når vi selv vælger det. Men lige nu må jeg have jer i sikkerhed.
-Nej, jeg går uden... -Hør på mig.
Jeg må passe på jer.
Vi må af sted. De er på vej.
Jeg kender et sted, vi kan gemme os.
Følg med mig.
Du var død, og nu er du det ikke længere.
Hvordan er det muligt?
Hvor er min familie?
Børnene, der kan se, de er dine...
...er de ikke?
Jeg svarer ikke på noget, før jeg har dit ord på,
at min familie ikke lider overlast.
Jeg har ordre på at fange dem med alle nødvendige midler.
Nu giver jeg dig så en kontraordre, ikke?
Du er ikke dronningen.
Og hvis skyld er det?
Giv din mænd besked på at hente dem i live og uskadte,
og så fortæller jeg dig det, du vil vide.
Og så fortæller jeg dig mere.
General.
Lad folkene vide, at de undslupne skal fanges i live.
Lider de overlast, vil lignende skader blive påført hver tiende af vores mænd
afgjort ved lodtrækning.
Er det forstået?
Javel, hr. general.
Ordren er givet, som du bad om.
Vil du så svare på mit spørgsmål?
Der var engang...
...hvor du, hvis jeg havde givet dig mit ord...
...ikke ville have tøvet med at tro mig.
Det er længe siden.
Ja, det er det.
Men vi er dem, vi er.
Det kan tiden ikke ændre på.
Hvis du stolede på mig dengang, så stol på mig igen nu.
Jeg beder dig.
Fortæl mig, hvad der skete.
Denne vej.
Hvor er vi?
Det er en godt skjult hule.
Jeg legede her som barn.
Hulen er dyb og mørk. Ingen finder os her.
Luften står stille her.
-Det er en blindgyde. -Det er fint. Vi er ankommet.
Boots!
Hvad laver du?
-Åbn porten. -Det kan jeg ikke.
Boots.
Hør på mig. Åbn porten.
Du må ikke efterlade os her.
Hold nu op.
Hvorfor gør du det her?
Vi tog os af dig. Jeg fik dem til at tage dig med.
Det er bedre sådan her.
I er for mange til, at jeg kan stole på jer alle sammen.
En ville have været bedre.
-Farvel. -Dreng.
-Nej. -Dreng!
-Åbn porten. -Hallo!
Åbn porten.
Åbn så porten!
Åbn porten!
-Boots! -Åbn porten!
Boots!
-Det her sker bare ikke. -Jeg vidste, det ville ske.
I ville ikke lytte. Ingen ville lytte.
Vi sagde, du ikke skulle gøre det.
-Hvad sagde du? -Hun hørte mig godt.
Kofun!
Vi sagde, du ikke skulle gå ind i landet.
Vi sagde, du ikke skulle stole på ham. Men har det nogensinde gjort nogen forskel?
Du er altid så forbandet sikker på, at du har ret!
Se, hvor det nu har bragt os hen, Haniwa!
Satans.
Hvad er det?
Det synker.
Kofun.
Når vi når ned til bunden, er vi i mørke.
Jeg har en flintesten. Jeg skal bare have noget at sætte ild til.
Brevet.
Hvis buret kan sænkes ned, kan det også hæves.
Kan I se noget værktøj, vi kan bruge til det?
Det tror jeg ikke.
Her er nogen.
Jeg kan ikke se nogen.
Vi kan ikke blive her.
Hvis vi ikke kan komme ud samme vej, som vi kom ind, må vi igennem her.
Snart er vi i mørke igen.
Så følg med mig.
Hvad laver du?
Kan du ikke være ligeglad?
Du er er holdt inde med arbejdet.
De opdager det, og det skal du ikke ønske dig.
Puppen bevæger sig. Hvorfor gør den det?
Det er endnu værre. Du må hurtigt tilkalde nogen, så de kan fjerne den.
Hvorfor?
Ormen er klar til at bryde ud,
og det kan den ikke gøre uden at ødelægge alt puppens silke.
Det vil opsynsmændene ikke bryde sig om.
Hvad hedder du?
Kan du ikke være ligeglad?
Du virker meget optaget af mit velvære, selvom vi aldrig har talt sammen før.
-Jeg vil vide, hvad du hedder. -Jeg hedder Cora.
Og jeg tænker på mit eget velvære, ikke dit.
Hvis opsynsmændene, eller værre endnu, Cutter, blive vrede på en af os,
går det også ud over resten af os.
Lad mig være helt ærlig, Cora.
Sådan her kan man ikke leve sit liv.
Okay. Du er en af dem.
"Dem"?
Du er ikke den første velhavende kvinde, der har måttet knokle her
og har begrædt sin kranke skæbne.
Her får jeg mad. Jeg lever en beskyttet tilværelse og lider ikke overlast.
Jeg kan forsikre dig om, at der findes værre måder at leve på.
Måske er du berettiget til at ville have mere end det.
Der er intet i mig, der har brug for mere end det i min fremtid.
Måske kunne du ligesom vores lille ven her
vokse og finde plads til behovet for at ville noget mere.
Dig! Hvorfor driver du den af?
Hvorfor arbejder du ikke?
Jeg er glad for, at du kom.
Jeg var i tvivl om, hvad jeg skulle stille op med den og...
Det haster.
Den kunne være gået til spilde.
Tilbage til arbejdet.
Tilbage til arbejdet, sagde jeg!
Pas jeres rækker.
Vil du rejse dig for mig?
Du gør mig meget vred lige nu.
Vil du rejse dig for mig, sagde jeg?
Nej.
Du er ny. Du skal nok lære det.
Sig til, når hun rører på sig.
Så prøver vi igen.
Så meget står til at ændre sig...
...på et øjeblik.
Verden skifter sin ham og afslører noget helt nyt.
Alligevel føler jeg ikke andet end sorg.
De ord, jeg kan bruge til at adressere det...
...virker i mine øjne så små...
...og uværdige til et storslået liv.
Så jeg vil bare sige...
Den opgave det er at efterfølge dig...
...er dømt til at mislykkes.
Du er uerstattelig.
Men jeg vil gøre mit bedste...
...for at bevare det, du har efterladt til mig. For at gøre dig stolt.
Kom.
Maghra?
Det er okay. Du skal ikke være bange. Jeg er her.
Jeg er lige her.
Tingene ændrer sig.
Men noget, der aldrig ændrer sig, er det her.
Jeg tager mig af dig.
Maghra.
Det er tankevækkende, at det mindste øjeblik kan ændre en hel verden.
At der kan vendes op og ned på så mange liv.
Kongeriger. Historien. Alting.
Alt sammen sat i gang af en døende mand, der hviskede fire ord til sin datter.
"Du skal regere... snart."
Det, han sagde, hvis han sagde det, var langt mindre destruktivt end din reaktion.
Dit valg, Maghra, ikke hans.
"Hvis" han sagde det?
Engang ville du have taget mit ord for det.
Jeg er ikke interesseret i dine julelege.
Hvilke julelege?
Da jeg nåede skelsår og prøvede at samle støtte
til at fjerne min søster fra tronen, var det ingen juleleg.
Da de fleste af generalerne og det halve af hoffet svor at støtte
den kommende ændring, var det ingen juleleg for dem.
Og da du stod med hele kongerigets skæbne i dine hænder
og var den stemmes støtte, jeg manglede for at kunne ære en konges sidste ønske,
og du kunne have ændret verden med bare ét ord, "ja"...
...sagde du "nej".
-Var det da en juleleg for dig? -Du var et barn...
Jeg var gammel nok til at forstå det, der var åbenlyst for min far.
At min søster var uegnet til den rolle...
...og at magtens byrde ville forværre alle hendes svagheder.
Jeg elskede min søster, men jeg vidste, hvad hun ville blive til.
Og det prøvede jeg at redde hende fra.
Og tog jeg fejl?
Om du tog fejl?
Du var klog.
Du var venlig, og du var loyal.
Og du var ikke stærk nok.
Du kan sige, hvad du vil om din søster,
men det har man aldrig kunnet beskrive hende som.
Du undervurderede mig dengang, og nu gør du det igen.
Det er ikke det her, jeg spurgte om.
Hun fortalte mig, at du var død.
Hun fortalte os alle sammen, at Jerlamarel dræbte dig. Hvorfor?
Da planen slog fejl, vidste jeg, at jeg ikke kunne blive.
Så jeg flygtede.
Hun løj. Og nu er vi så her.
Du prøvede ikke bare at tage kronen fra hende.
Du flygtede ikke bare, da det slog fejl.
Du tog hendes mest elskede ledsager med dig i købet.
Det behagede mig på ingen måde at såre hende sådan.
Men Jerlamarel havde muligheden for at udøve markant magt gennem hende,
og i stedet valgte han at være flygtning sammen med mig.
Det bør sige dig, hvor lidt kontrol vi havde over det forhold.
Vi var ikke i stand til at benægte det.
Og hvor er han nu? Hvor er Jerlamarel?
Jeg ved det ikke.
Jeg har ikke hørt hans stemme, siden før børnene blev født.
De børn, jeg har jagtet til verdens ende
uden at vide, hvem de egentlig var.
Børn, som stadig er på flugt,
og som jeg har svoret at bruge et halvt liv på at fange.
Så er din anke med den dronning, der fik dig til at sværge det.
Jeg vil opfordre dig til at tage hjem og konfrontere hende med det.
Jeg får noget mad bragt til dig.
I mellemtiden bedes du holde dig indenfor.
Din tilstedeværelse blandt mændene vil bare forvirre dem.
Tamacti Jun.
Når du finder dem...
...vil du så lade os være?
Her er nogen.
I er uindbudte, ikke?
Kvinde. Ja. Men det var ikke vores mening...
I kom til os. Hvorfor?
Vi blev fanget her af en mand, der... Af en dreng, der forrådte os.
Vi leder bare efter en vej ud herfra.
En dreng.
I er velkomne her, så længe det skal være. Kom.
Hvor er det her? Hvem er du?
Kom. Denne vej.
Det er okay. I er okay.
Hvor er vi?
Vi vågnede her, og døren var låst.
Ingen af os ved mere, end du gør.
Den smag, I har i munden, er dronningestilk.
Det er svampe, der dulmer sanserne.
Og lysene?
Lysene?
Har du ikke fortalt dem det, Kofun?
En slags lysende insekter, der hænger ned fra loftet.
Der går historier om klaner, der søgte tilflugt under jorden.
Nogle af dem har været dernede så længe...
...at de ikke længere er mennesker.
Hvis de ville dræbe os, var vi allerede døde nu.
Hvordan ved vi, at vi ikke er døde?
Fordi mor stadig ikke er her.
At ville dræbe os er ikke det samme som at ønske os døde.
Måske håber de på, at vi dræber hinanden.
I så fald bliver de meget skuffede,
for så længe vi er her, holder vi sammen.
Vi holder sammen, til vi slipper fri.
Hvis de ikke vil dræbe os, må de give os mad.
Derfor må nogen før eller siden åbne døren.
Når døren åbner... sørger jeg for, at vi kan komme ud.
Men hvor længe?
Hvad?
Hvor længe tror du, at vi kan holde sammen her?
Her. Den er varm.
Den heler ingen sår, men så kan du få sovet.
Hvorfor hjælper du mig?
Jeg var den yngste af seks søskende, og vores far var et uhyre.
Vi led alle under hans brutalitet og hans vrede...
...og hans lyst.
Vi led og vidste, at det formentlig aldrig ville høre op.
Den nat, hvor jeg fyldte ni, havde jeg fået nok.
Om natten sneg jeg mig hen til ham og stak en kniv i hjertet på ham.
Så gik jeg tilbage i seng og sov tungt.
Interessant.
Du tror, jeg er svag.
Du tror, jeg ikke har modet til at gøre oprør.
Og du tager fejl.
Jeg var den ældste af to søskende.
Vores far var en venlig mand...
...i hvert fald over for min søster.
Jeg var aldrig mål for hans vrede eller vold
eller ondskab eller noget andet.
Jeg oplevede kun en total og iskold ligegyldighed.
Jeg var den ældste...
...men han ville give min førstefødselsret til min lillesøster...
...som jeg tog mig af og beskyttede...
...så godt jeg kunne.
Han ville forære hende min fremtid.
Da gik det op for mig...
...at her i livet...
...må man selv tage det liv, man ønsker.
Så jeg tog alting fra dem begge to.
Hvad var "alting"? Hvad tog du?
Mere end du kan forestille dig.
Hvor mange af os er der egentlig her?
Arbejderne? Næsten 30.
Og hvor mange af dem?
Fire opsynsmænd og Cutter selv.
Hvilke våben har de?
Det ved jeg ikke. Knive og køller.
Og du har jo mødt skyggerne. De lurer udenfor.
Man ved aldrig, hvor de er.
Hvis vi er nok...
Hvis vi får fingre i våbnene, betyder det måske ikke noget.
Følg mig, så sørger jeg for det.
Hvorfor skulle nogen følge dig? Ingen aner, hvem du er.
Når du fortæller dem, hvem jeg er, er jeg sikker på, at de vil forstå det.
Jamen jeg aner heller ikke, hvem du er.
Skal vi så ikke rette op på det?
Nå?
Jeg har gjort, som du bad om.
Og jeg har noget at fortælle.
De sover alle sammen.
Det ved jeg godt. De snorker.
Ikke så højt, som da de var spæde, men jeg kan stadig høre det.
Det føles trygt.
Jeg har kendt dem næsten lige så længe, som jeg kendte dig, før de kom til verden.
Det passer ikke.
Kan det passe?
Jeg kan huske den dag, du kom.
Du var så stærk...
...men også knækket.
Baba.
Jeg kan huske, at jeg tænkte...
"Hvilke rædsler har den dreng måttet udholde?"
Jeg sagde til mig selv:
"Paris, du må ikke udsætte ham
for mere lidelse, end han allerede har oplevet."
Jeg er bange for... at det er lige præcis, hvad jeg alligevel har gjort.
Baba. Undskyld. Om forladelse.
Jeg holdt hende i hånden. Jeg holdt hende.
Hun var lige der.
Lad være.
Og så var hun væk.
Det er mig, der presser børnene til at ville mere
og at have brug for mere.
Og det her er, hvad det har ført til.
Hold op, Paris. Vær sød at holde op.
Hold op.
Jeg må holde sammen på det her.
Jeg må holde sammen på dem.
Hvis de får grund til at tro, at jeg er ved at bryde sammen...
Hvis de så meget som fornemmer det et øjeblik, er det hele forbi.
Okay? Du har ikke gjort andet end at elske dem.
Det tillader jeg ikke, at du siger undskyld for.
Det, der skete, var ikke... Det var ikke din skyld.
Hvis skyld var det så?
Nej.
Nej! Nu giver I fandeme slip på mig! Forpulede...
Deres Majestæt.
Da de først kom med dig,
må jeg indrømme, at jeg tvivlede på, at du ville være til nogen nytte.
Vi har før haft rige folk, og de holder ærligt talt aldrig særlig længe.
Men du er ikke bare rig.
Du er noget helt andet.
Min hær vender tilbage efter mig.
Og når den gør det...
...vil du kraftedeme fortryde enhver ond hensigt, du har i din forbandede krop,
dit forpulede møgdyr.
Jeg får dig dræbt.
Jeg vil gøre alt, der står i min magt,
for at fjerne dig fra magten, dit usle svin.
Jeg kan forestille mig, hvor mange der har drømt om at gøre det her mod dig.
Heksejægeren er langt væk.
Men da han tog videre, sagde han klart, hvor han skulle hen,
i fald vi skulle opsnappe oplysninger,
der kunne komme ham til nytte.
Vi kan vist roligt blive enige om, at den mest værdifulde ting i verden
nu er i min besiddelse.
Nu er spørgsmålet bare, hvordan jeg skal bevise det for ham.
Jeg hørte engang en historie. Måske kan du sige mig, om den er sand.
Jeg hørte, at når en Payan-monark bestiger tronen,
fejres begivenheden med en ceremoni.
Og i den ceremoni
tager man en amulet, der sidder under huden på den regerende monark,
og indsættes i arvingens hud.
Bord.
En amulet, der sidder lige over hjertet.
Kan det virkelig passe?
Ser man det? Det passer.
Tak for det.
Lad os så finde ud af, hvad den kan.
Vent.
Du hjælper os ud herfra.
Det er lige derfor, jeg er her.
Det, jeg gør, er forbudt.
Hvis de hører os, er det lige så farligt for mig som for jer.
Jeg beder jer. Lad mig fortælle jer, hvad jeg ved.
Jeg hedder Delia.
Det sted, I befinder jer, er fredeligt og roligt,
men det er også nådesløst.
For at beskytte stedet må det aldrig komme i kontakt med verden over os.
Ingen, der kommer ind, må forlade stedet igen.
Der er før kommet uindbudte hertil.
De har fået lov til at beslutte sig for at blive hos os,
men ikke lige med det samme.
Trangen til at vende tilbage er for stærk. Den kan ikke fortrænges.
Hvor lang tid?
Da jeg ankom, gik der fem vintre og somre, før døren blev åbnet for mig.
Du må have mere at sige.
Hvorfor er du her?
Jeg tror, at I...
At I blev lokket herhen... af en dreng.
Selvom han nok snarere er en mand end den dreng, han var, da han lokkede mig hertil.
Boots. Kender du ham?
Han er min søn.
Ikke længe efter at han blev født, gik det op for mig, at han var anderledes.
Og snart opdagede resten af landsbyen det også.
Jeg prøvede at beskytte ham.
Jeg tryglede de andre om forståelse og nåde.
Han var bare en lille dreng. Hans forbandelse var et af naturens luner.
De hånede ham, spyttede på ham, slog ham...
...og gjorde endnu værre ting.
Hvor var hans far?
Han var væk.
En mand, der kun lige var kommet til landsbyen,
da drengen stadig var helt lille.
En dag rejste han. Han kom aldrig tilbage.
Med tiden blev drengen mere stille og mere vred...
...indtil han en dag ikke kunne mere.
Hvad gjorde han ved dem?
Han startede med dem, der havde været mest voldelige mod ham.
Nogle dræbte han, mens de sov.
Andre jagtede han, mens de flygtede i panisk rædsel.
Derefter fortsatte han med dem, der bare havde talt grimt til ham.
Da blodbadet var ovre, var han og jeg de eneste Opayol, der var tilbage.
Hvorfor fortæller du os det?
Barnet er min skyld.
Derfor er det også min skyld, at I er her.
Hvis det lykkes nogen af jer at undslippe i live...
...må I sværge, at I vil finde drengen,
at I vil finde min søn...
...og at I vil dræbe ham.
Jeg gør det.
De ældste har forbudt os at komme her,
men jeg har mærket kraften fra Gudeflammen over os.
Haniwa. Hvorfor sakkede du bagud?
Undskyld. Jeg så noget.
Hvad så du?
Du forstår det ikke.
Hun så. Vær yderst forsigtig med hende.
Far, jeg tror, jeg ved, hvordan det her fungerer.
Vi skal trække her, til elevatoren stiger op til toppen.
Vi kan styre den oppefra. Sende den ned igen.
Men nogen skal blive hernede og holde den her.
Hvor mange kan der være?
For mange. Jeg vil gøre mit bedste for at sinke dem.
Godt. Ind, alle sammen.
-Nej, far, jeg kan hjælpe dig. -Ind med dig, knægt!
-Er du inde? -Ja.
Far, vi sender den straks tilbage.
Nu er vi her. Kom så.
Far, vi sender den ned igen.
Hjælp mig!
Nej!
Far, flyt dig!
-Kofun! -Far!
Haniwa!
Far!
Far, vi er her! Vi er her.
-Far! -Han klatrer.
Vi er her, far. Du er okay.
Kan du høre os? Vi er lige her.
Følg lyden af vores stemmer.
Du er okay.
Vi er lige her.
Vi er her.
Kom nu. Du er okay. Vi er tæt på.
Hold fast!
Far, vær sød at holde fast.
Til højre.
Far, der er en afsats til højre for dig.
Nej! Far!
Vi er her!
Du er tæt på.
Kom nu, far. Du er her næsten.
Jeg ved ikke...
Du er så tæt på.
Han er for langt væk.
-Kofun, kan du nå ham? -Jeg rækker hånden ud.
Far! Tag min hånd!
Jeg kan ikke nå! Jeg kan ikke nå dig!
Jeg kan ikke nå dig. Der er for langt op.
Okay.
Far!
Hold fast!
-Far! Hold fast! -Hold nu fast, far!
Vi har dig!
Vær sød at holde fast.
-Far! -Knægt.
Ræk mig din hånd!
Du kan godt!
Jeg har dig. Jeg har dig!
Et medlem af jeres gruppe er blevet fundet.
Han er her.
Maghra.
Han er en af dine, ikke?
Jo, det er han.
Lad os være alene.
Så er du rar.
Hvor er min familie?
-Det ved jeg ikke. -Du forlod dem.
Der var kamp.
Jeg prøvede at hjælpe dem, men da jeg kiggede, var de væk.
Jeg er kommet for at hjælpe dig.
Hvis du vil hjælpe mig, så find min mand og mine børn.
Jeg har prøvet.
Jeg kan prøve igen, hvis du beder mig om det,
men du skal vide, at jeg kan hjælpe dig på andre måder.
Jeg vil ikke have andet.
Jeg så dem knæle for dig.
De mener, at du er betydningsfuld, ikke?
For at være det skal man være stærk.
Jeg kan gøre dig stærk.
Jeg kan gøre ting, som ingen andre her kan.
Hvis jeg stod i din tjeneste, ville du kunne gøre ting, som ingen andre her kan.
Det er bedst, hvis de ikke bare skal mene, at du er betydningsfuld.
Det er bedst, hvis du har styrken til at bevise det.
Jeg vil være din hengivne tjener...
...og jeg beder dig kun om én ting.
Hvad?
At du lover, at du ikke vil være led mod mig.
Hvad er det?
Gå tilbage til teltet.
-Jeg kommer om lidt. -Jeg går ingen steder.
Sig, hvad der er sket.
Afsenderen af budskabet hævder at holde dronningen fanget. Din søster.
Løsepenge?
De hævder, at hvis ikke vi afleverer den ønskede betaling
på det udpegede sted...
Det er svindel.
Hvordan skulle nogen kunne bortføre dronningen i Kanzua?
Hun er beskyttet af en hær.
Giv mig et øjeblik til at tale med mine officerer.
Vi mødes derinde om lidt.
Lad mig hjælpe dig.
Hvad?
Jeg ved, hvem der afleverede budskabet.
Hvem der har din søster.
Hvordan kan du vide det?
Fordi de stadig er her.
Jeg kan se dem.
Sig, at du vil tage mig i din tjeneste som din officer.
Jeg er den eneste her, der kan hjælpe dig.
Bare sig ja, så gør jeg det.
Tekster af: Eskil Hein