Iščem vaju.
Oglasita se in vas bo preživela.
Čarovnika sta ušla.
Jerlamarelovo sporočilo.
To sporočilo je za oči.
"Moja draga otroka,
reka je prvi korak na vajini dolgi poti nazaj k meni."
Nekaj mi manjka.
Nekaj zelo pomembnega. To moramo dobiti nazaj.
Mislim, da vem, kdo je vzel naše reči. Poglej.
O vas se šepeta nekaj novega.
Kdo šepeta? Lady An? Lord Dune?
Njena smrt ne sme biti mučna.
Brez sledov človeške roke.
Sklenila sem, da ne bom umrla za to mesto. To mesto bo umrlo zame.
Jerlamarel, nisi prišel pome.
Zato grem jaz k tebi.
Čet, čet!
Čet, čet, čet!
Tu si.
Poglej, kaj se je zgodilo.
Poglej, kaj sem storila.
Tvoje zgodbe je zdaj konec.
Vseh vas. Končala sem jo.
Toda moja se šele začenja.
Zbogom, oče.
Vedno sem te ljubila, čeprav ti mene nisi.
Prosim, moja kraljica.
Bog nas je zapustil!
Mi smo Payani. Mi smo sveti. MI smo izbrani...
Pridi.
V redu. Priden.
Zver je predolgo spala.
In zdaj se je zbudila.
Vse je še pred nama.
Vse, kar je pomembno.
Hvala.
Kaj pa sem storila?
Dala si mi čas na samem.
Uprla si se želji, da bi iz mene izsilila odgovore.
Zakaj je tako pomembna neka šara, ki ti jo je dal oče,
da tvegaš življenja svojih otrok in moža,
da bi jo dobila nazaj?
Če bi se za tem skrivalo še kaj razen tega, kar si povedala,
bi to gotovo prej povedala njim kot pa meni.
Bom pa rekla,
da je še neko drugo vprašanje,
ki ga že nekaj časa
ne morem pregnati iz misli.
Katero vprašanje?
Ko si prišla k nam,
se spomniš, kaj mi je Jerlamarel rekel, preden je odšel?
Ne.
Rekel je: "Pazi."
Takrat, in ves čas odtlej,
sem domnevala, da misli:
"Pazi na to žensko, ki jo ljubim, in na otroka, ki ju bo kmalu rodila."
Njegove besede so bile zame kot skala,
nekaj, česar se oklepam vsa ta leta.
A ob vsem, kar se je spremenilo, odkar smo zapustili slap
in se podali na to reko,
se sprašujem, ali sem ga morda narobe razumela.
Kaj pa bi lahko mislil s tem?
Tvoj mož in otroka
gredo v veliko nevarnost neoboroženi, ker si ti tako rekla.
Skoraj niso oklevali.
Tudi ti ne.
Čutim, da v tebi nekaj nastaja, odkar smo se podali na to pot.
Nekaj v tvojem glasu, v tvojem obnašanju, Maghra.
Nekaj mogočnega.
Nekaj mračnega.
Taka sem, kakršno me poznaš že skoraj vse življenje.
Razumem tvojo zbeganost in dopuščam tvojo radovednost.
A prosim, ne govori, da so moj mož in otroka v hudi nevarnosti
zaradi mojih zlih motivov.
Ali da sem brezbrižna glede njihove dobrobiti.
Primi me za roko.
Moli z mano,
da se bodo vsi vrnili varno in brez poškodb.
Tu so morda sledi.
Kje?
To je smešno.
Kaj slišita?
Nič.
Jaz slišim mrmranje.
Ja.
Skupino ljudi, ki mrmra.
Od tam prihaja.
Mrmrajo? Kdo mrmra?
Mrmranje.
Kaj je to?
Opayoli. Nabiralci.
Spodaj ni nikogar. Videti je zapuščeno.
Ni.
Ponoči hodijo naokoli, podnevi pa spijo.
Oni so vzeli naše reči.
Vsekakor so spodaj.
Toda ne vem, koliko jih je.
Najbrž jih je veliko več kot nas.
-Zagotovo. -Ne gremo nazaj.
Najbrž so tudi veliko manj neoboroženi kot mi.
Naj je mamina lastnina še tako pomembna,
gotovo noče, da umreta zaradi nje.
Strinjam se.
Toda lahko pridem in grem, ne da bi vedeli, da sem bila tam.
Nihče nikamor ne gre sam.
Moram iti sama.
Tako me bodo teže dobili.
Lahko se prikradem in odkradem.
Sam si rekel, da najbrž spijo.
Če zbudiš enega, bodo prihiteli še drugi.
Potem se jih bom izogibala.
Mama je vedela, kako težko bo to najti,
a nas je vseeno prosila.
Menita, da ne razume, kaj to pomeni?
Menita, da ne more sprejeti take odločitve?
Prav.
Oba sta tukaj.
Zavpila bom, če bo treba.
Toda moram poskusiti.
To je res slaba zamisel.
Morala bi jo ustaviti.
Kako?
To bi storila za vsakega izmed nas.
Nihče izmed nas je ne bi ustavil.
Mislim, da to nima nič opraviti z nami.
Takoj ko je mama omenila svojega očeta,
svojo vez z njim,
se je Haniwa odločila.
Sploh ni bila odločitev. Bilo je neizogibno.
Misel o odsotnem očetu,
možnost za ponoven stik,
je bila preprosto...
Zanjo je bilo to preveč.
Bojim se, da ne bo...
O, ne.
Haniwa!
Haniwa.
-Še diha? -Ja.
-Kje je ranjena? -Ne vidim.
Oče!
Počakaj. Ne. Ne, ne!
Nehaj! Ne veš, kdo je!
Ni mi mar, kdo je!
Njegove prsi.
Poglej. Potipaj.
Vstani.
Vidi.
Tu je tako prazno.
Rodila sem se v zvoku strojev,
grmenju, moči,
pomenu.
Vse življenje sem preživela v tem.
Nikoli nisem šla dovolj stran od prestolnice, da tega ne bi slišala.
Vedno sem se spraševala, kako bi svet zvenel, če bi šla malce...
dlje.
Toda zveni kot popolnoma nič.
Kako neverjetno dolgočasno.
Poslušajte vodo, kraljica.
In veter.
Če prisluhnete, vam morda prišepne svoje skrivnosti.
Tu ni nobenih skrivnosti.
Nobenega trgovanja s podatki.
Nobenih zgodb, ki se tkejo.
Nobene moči, strahu.
Ničesar.
Ljudje res tako živijo,
brez česarkoli pomembnega?
Najbrž, vaše veličanstvo.
Ta pot morda to zahteva,
a menim, da kot taka ne bom preveč uspešna.
Ne verjamem, da je v meni trohica česa takega.
Lačna sem.
Lačna sem!
Pripravljena sem na večerjo.
Si našel jajca? Zdaj je pravi čas.
Voznik?
Slišim, da ogenj ugaša. Si našel hrano?
Voznik, kje si?
Ohrani ogenj. Duši se v svojem dimu.
Voznik?
Odgovori mi, jebenti.
Nyrie?
Nyrie!
Nyrie.
Nyrie!
Imam, karkoli hočete.
Imam prstane. Božjo kost.
Tako mehka.
Krasni prsti.
Nobenega prstana.
Ne Božje kosti.
Vzeli bomo tebe.
Nyrie?
Nyrie!
Mama, mi smo.
Haniwa.
Pridi.
Ste našli?
Hvala.
Štejem štiri.
Kdo je naš novi prijatelj?
Pravijo mu Boots.
Rakunje kože.
To je bitje, ki je vzelo naše reči.
Ja.
Ni vedel, kdo smo, in ni imel izbire.
Naj razložim, prosim.
Prav.
Ko nas je Jerlamarel zapustil,
da bi šel v Hišo razsvetljenja, kot je obljubil,
kaže, da ni šel naravnost tja.
Čez zimo se je ustavil.
Pristopil je k Opayolom.
Leto dni je živel med njimi.
Leto?
A ko se mu je rodil otrok,
je nadaljeval pot.
Boots je ta otrok.
Boots je Jerlamarelov sin.
Najin brat.
Ko je šel Jerlamarel na pot,
so Opayoli z Bootsom ravnali kot s sužnjem.
Zanje je moral nabirati in krasti.
Ko je prišla novica, da je lovec čarovnic tod na pohodu,
so Opayoli poiskali varnost drugje.
Pustili so ga tu, da se znajde sam.
Otrok. Otrok!
Predlagaš, da ga vzamemo s sabo?
Ja.
Poleg tega, da mu pomagamo iz tega, da z njim ravnajo kot z živaljo,
poleg tega, da nam bo v pomoč kot izkušen bojevnik...
Vidi.
Kajne?
Ja, vidi.
Se vidva strinjata?
Zakaj ste vsi taki?
Del družine je. Ne bomo ga pustili tukaj.
Tudi sam sem vprašal vse, kar si ti.
Izrazil sem iste skrbi.
In?
Če bi to prepovedal, Paris,
bi to že slišala.
Ne?
Kaj še veš o njem?
Poleg tega, da je vešč tat.
Mu zaupaš?
Nikoli niso tako skrbeli zame kot vi drug za drugega.
Da bi bil del tega,
bom naredil vse, kar hočete od mene.
Potem naj pride.
Začnimo nabirati vojsko teh, ki vidijo,
če so novi naborniki pripravljeni priseči, da bodo zvesti
edinemu generalu, ki ga imamo.
Prisežem.
Ne. Pokaži nam.
Kako krasen dan.
Tvoj popoln molk se mi zdi veliko zanimivejši od njenega.
Zraven bom, ko vama bodo prerezali grlo,
in vaju spomnila, kakšno napako sta danes naredila.
Prevečkrat sem šel proč od tebe
v skrbeh, da je zadnjič.
Ne delajva več tega.
Nikoli ti nisem veliko govorila o njem,
o svojem očetu.
Saj te nisem prosil.
Ni mi bilo pomembno, od kod si.
Vem. Tudi meni ne pri tebi.
To mi je dal na dan, ko je umrl.
V njegovi družini je bilo, odkar je pomnil.
Odpri.
Vse tisto za to.
Zelo si ga morala imeti rada.
Bil je zelo dober človek.
Prijazen, moder.
Mislim, da bi mu bil všeč.
Ne pretiravajmo.
Želim si, da bi ga poznal.
Morda mi lahko kdaj kaj več poveš o njem.
Z veseljem.
Kofun ima prav.
Moram naprej.
Seveda.
Ta fant, Boots...
Ne zaupaš mu, kajne?
Nekaj časa ne nameravam zaupati nikomur novemu.
Razumem.
Zakaj si potem dovolil?
Lepo, da misliš, da imam izbiro.
Resno mislim.
-Vem. -Zakaj nisi prepovedal?
Ker bosta na koncu te poti
spoznala novega očeta.
Nočem jima dati novih razlogov, da bi si ga želela.
Kofun razume naše odločitve.
Vedno jih je.
Ne jemlje jih osebno.
Ona pa...
Nočem je izgubiti.
Ne boš.
Ja.
Ljubim te.
Ne marajo me, kajne?
Bojijo se
in zmedeni so.
Ampak so dobri ljudje. Se bodo že unesli.
Tebe marajo?
Kaj si rekel?
Vpijejo nate.
Dvomijo o tebi, podcenjujejo te.
Tako so vedno ravnali z mano.
Zakaj si moral nositi masko?
Rekli so, da nisem kot oni.
Ne človek, ampak nekaj drugega.
Rekli so, da me bo maska opominjala.
Moja družina me ima rada.
Ne razumejo vedno.
A nikoli nisem niti za trenutek podvomila, da me imajo radi.
Narobe je, da so tako ravnali s tabo.
Zaslužiš si kaj boljšega.
Toda obljubim,
da si zdaj eden izmed nas.
Nikoli več ne bodo tako ravnali s tabo.
Tvoja mama...
Misliš, da ima lahko rada še enega otroka tako,
kot ima tebe in tvojega brata?
To bo morda še malo trajalo.
Zanjo je to zapleteno.
Toda
moja mama ima največje srce izmed vseh, kar jih poznam.
Stori, kar je prav.
Vedno stori, kar je prav.
-Zakaj ste tako dolgo to prikrivali? -Kako to narediš?
Kaj?
Se prikradeš k človeku, ki te lahko pri tem vidi.
Nisem hotela biti potuhnjena. Morda nisi bil pozoren.
Mi odgovoriš?
O čem govoriš?
Prikrivali kaj?
Tako dolgo ste prikrivali, da ne veš več, da je to skrivnost.
Zakaj nihče v Alkennyju ni vedel,
da vidita?
Glede na to, kako so se vsi odzvali na lovca čarovnic,
je bilo prav, da jim starša
tega nista povedala.
Baba in Maghra sta bila ujeta v Alkennyju.
In skrivnost sta hranila, da bi vaju obvarovala.
Nekaj takega, ja.
Ti povem, kako je opazovati ljudi,
ki ne vedo, da jih opazuješ?
Popolnoma ranljivi so.
Lahko hraniš njihove skrivnosti.
Lahko jih poveš njihovim sovražnikom.
Lahko jih napadeš,
ne da bi vedeli, kdo jih je,
ali kako ali zakaj.
Lahko jim spremeniš življenje.
Lahko jih pokončaš,
zaradi česarkoli
ali pa brez razloga.
To delajo bogovi.
Morda tega ne poznaš,
ker svoje moči nikoli nisi izkoristil proti drugim.
Tako sta odločila tvoja starša.
Ampak jaz vem.
In sumim, da je vedel tudi Jerlamarel.
Mene je to približalo tistim, ki sem jim bila senca.
Kajti Jerlamarel
je med njimi spočel otroka in ga zapustil.
Kaj ima to sploh opraviti s tabo?
Morda se mi zdi zabavno, da vidiš, a tako malo opaziš.
Kje sem?
V Mestu črvov.
Kje sem?
Moja prijatelja.
Kaj sta mi prinesla?
Imam konja. Potrebuje vodo.
In utrujena sem. Moram spati.
Ves dan sem jezdila.
Potrebujem olje za zadnjico in služkinjo, da jo namaže.
Ko se bom naspala, bom govorila s tabo.
Naredil si napako...
Krasni prsti.
Dobro sta opravila, hvala. Idealna bo.
Sviloprejka je zelo zanimivo bitje.
Te zanima, zakaj?
Na začetku je tako majhna, tako nedolžna, skromna.
Toda v času svojega zelo kratkega življenja
ustvari snov, ki je tako lepa in tako popolna,
da najbogatejši možje na svetu,
možje, ki lahko sebe, svoje žene in priležnice oblečejo,
v karkoli želijo,
izberejo to.
In ko se njeno življenje izteče, njena uporabnost mine,
svoje zadnje dni preživi kot žalostna groteska.
Bitje s krili, ki hoče leteti,
a je za to zmožnost prikrajšano.
Lupina same sebe, izkoriščena,
željna smrti.
Tukaj jo boš dobro spoznala.
Sčasoma jo boš razumela.
Prijatelj, nočeš me tukaj.
Nikoli nisem srečala črva.
Morda te bo to nekaj časa zabavalo.
Toda kmalu ti bo žal!
Tako?
Zanima me, kdo si, da kaj takega trdiš.
Nežne roke, nevajene dela.
Predrzna usta, nevajena udarcev.
Bogata ženska,
vajena imeti oblast, ali pa morda oblast moža.
Toda od kod?
Lovec čarovnic se je na pohodu nedavno ustavil tukaj.
Ko je spraševal po podatkih,
me je njegov naglas spomnil na čas, ki sem ga preživel v Kanzui,
ko sem naše blago prodajal visokorodju s preobilico denarja.
Tvoj naglas obuja te iste spomine.
Bila si plemkinja, domnevam.
Morda celo svetovalka tiste prasice, kraljice.
A nič ne de.
Tu boš enaka kot drugi, morda celo slabša,
saj te je treba vse naučiti od začetka.
Če boš trdo delala zame, boš dobro živela.
Če boš poskušala zbežati, ne boš prišla daleč, posledice pa bodo...
neprijetne.
Zanimiva si.
Veselim se skupnega časa, kolikor ga bova lahko preživela tukaj.
Sliši me,
Jerlamarel.
Kofun?
Ja. Tukaj, oče.
Je čoln prost?
Ni zasidran, a je obtičal.
Kako, obtičal? Kje?
Oseka je.
Kaj bomo zdaj?
Moramo počakati do jutra.
Pridi.
Bežite.
Pridi.
Bežite.
Skozi to ne morejo jezditi, ne?
Lahko. A jih bo upočasnilo.
Slišim jih.
-Haniwa. -Ja.
Odpelji mamo in Paris ter jima poišči zavetje.
Ljubim te. Pojdite.
Povsod so.
Oče, ob tebi bom.
Ja, boš, sin.
Ostanita tu.
Vse bo v redu.
Maghra?
Baba Voss!
Kje je mama? Kaj je bilo?
-Ni je. -Haniwa!
-Haniwa. -Ne.
Baba, držala sem jo za roko!
So jo odpeljali?
Ne, spustila me je.
Nekaj mi je zašepetala. Rekla je: "Pazi."
Mama?
Mama!
Tamacti Jun!
Slišiš moj glas, lovec čarovnic?
Me slišiš?
Govori.
Lovec čarovnic,
me slišiš?
Slišim glas mrtve ženske.
Potem pa bolj prisluhni.
Primi me za roko.
In govori.
Pozdravljena,
princesa Maghra
iz rodbine Kane.
Priklonite se!
Prevod: Rolanda Rebrek