Festivalen er noen dagsmarsjer unna.
Kofun. Vi skal få se verden.
Gi akt! Vi har hekser som skal brennes.
Heksejegeren fikk ikke tak i oss, men budskapet hans har spredt seg.
Hvor er Kofun?
Hjelp! Haniwa!
JEG LEVER FØLG STIEN
-Kofun har skrevet en beskjed. -Kan du de ordene?
Det er kunnskap fra kassen, mamma.
Vi åpnet den. Vi har lært å lese og skrive.
Vi har lest alle bøkene hans.
Gutten din!
En beskjed.
Den vil bli fraktet nedover med elven gjennom mange dalfører.
Nytt fra Solgraven, Deres Majestet.
Det er ikke over.
Chet, chet!
Endelig er de kommet for å ta heksene!
Før vi kom hit,
hadde vi en sjanse til å overgi heksene,
men de forhekset dere alle.
Nå må dere gjøre bot.
La oss kvitte oss med dem!
Det er dem vi har å skylde for den faren vi står overfor i dag,
og de må stå til rette for det!
Alle vet...
Til elven...
...at dere har vært vår sanne fiende i hele denne tiden!
Hold dem! Ikke la dem gå!
Ikke la dem dra!
Vi skal bruke dem for å kjøpslå for våre liv.
Jeg har ham!
Trekk tilbake! Heksen har meg ved strupen!
Vi må dra nå.
Få dem til elven. Til elven.
-La djevlene passere! -Arca!
Vi skal tidsnok bli kvitt dem!
Matal!
Gå.
Gå med dem. Lev.
Jeg er glad i deg.
Matal.
Hva gjør hun?
Bow?
Jeg blir med dere.
Kom! Følg meg!
Kofun.
Dere har ikke bruk for meg.
La meg gå.
Han fortjener å dø.
Nei.
Hvis jeg virkelig var en djevel, ville jeg funnet stor nytelse i det.
Men vi er ikke av den typen.
Jeg er Tamacti Jun.
Heksejegernes general for dronning Kane og De hellige voktere av Payan.
Endelig har du kommet for å redde oss, heksejeger.
Ned på kne.
Hva?
Alle sammen.
I bytte mot livene deres...
...gi meg Jerlamarels barn.
Vi Alkenny-folk er bra folk.
Fredelige folk.
Vær så snill...
Heksejeger, vær så snill.
Heksene har dratt.
Inntil annet er bevist...
...er dere alle hekser.
Hellige vokter!
Dette er Gether Bax!
Heksene har flyktet!
Følg meg!
Vent. Det er en blindvei.
Nei, gutten min. Det er her vi skal ned.
Se.
Pappa.
Har du gjort dette? Alene?
Alt Jerlamarel kan gjøre, kan jeg gjøre, bare større.
Hva er det? Hva er det der nede?
Frihet, mamma.
Pappa har bygd en båt.
Sønn.
Når lagde du denne?
Når jeg kunne.
Det er mye en kan få utrettet
før en åpner øynene om morgenen.
Hvorfor?
Som deg, håpet jeg at denne dagen aldri skulle komme.
Men du gjorde forberedelser?
Ja. Og på grunn av det, vil vi få oppleve morgendagen.
De som flyktet...
...var en av dem en bygger?
Ja. En svært dyktig en.
Vad over.
-Pappa. -Jeg vet det. Jeg kan høre dem.
Gi meg sverdet mitt.
De står der framme. På begge sider.
Vi reiser i stillhet.
Jeg har lett etter dere...
...i en mannsalder.
Jeg var der da dere ble født.
Jeg hørte den første gråten deres.
Helt siden den gang har jeg viet mitt liv til å finne dere igjen.
Jeg har tatt mange liv for å kunne finne fram til dere.
Og nå...
...hva nå?
Det ligger en landsby i nærheten, der folket deres er samlet,
alle på kne, bønnfallende om min tilgivelse.
Kanskje dere kan kjøpe den for dem.
Snakk.
La meg høre lyden av stemmene deres
for første gang siden dere skrek som nyfødte.
Gi dere selv til kjenne.
Og la meg føre dere til deres dronning.
Gjør det...
...og landsbyen får leve.
Ikke det?
Hjelp!
Nei!
-Baba! -Maghra.
Vent, mamma.
Nei!
Mamma!
Dra!
Arca!
Hva fins nedover elven?
Kan vi fortsette?
Jeg er skadet.
Hva ligger der framme?
Kanskje du kan bli reddet.
Åpent vann, dypt vann.
De vil bevege seg raskt.
Du vil ikke greie å ta dem igjen.
Hjelp meg.
Sånn. Det vil spare deg for tid.
Vend tilbake til landsbyen. Drep alle.
Herold.
Beskjed til dronning Kane.
Heksene har unnsluppet.
Tamacti Jun sender nytt.
Fant han heksene?
Ja. Men for øyeblikket er de unnsluppet.
Slapp de unna ham igjen?
-Hvordan? -Det sier han ingenting om.
Så vi må gjette,
eller forestille oss det.
Lady An,
når Gudsflammen brenner huden din, klandrer du Gud eller deg selv?
Ingen av delene, min dronning.
Jeg klandrer hoffdamen min som ikke ga meg skygge.
Guder kan ikke klandres. Ingen klandrer deg.
Men kanskje denne nyheten betyr at Tamacti Jun burde vende hjem.
Nei.
Men for å legge ut på en slik reise, vil Tamacti Jun trenge flere soldater.
Majestet, vær så snill...
Send flere. Send dem alle.
Dette er fedre og mødre,
ektemenn og hustruer,
døtre og sønner.
Familiene deres har lidd under deres fravær.
De er lei av dette... fruktesløse korstoget.
De kan ikke forstå det.
De hellige maskinene klager også, Deres Majestet.
Selv ikke gudene forstår dette.
Men du forstår hva gudene sier?
Ja! De sier: "Nok!"
Der...
...i vår hevdvunne grunnlov.
"Og monarken skal regjere over parlamentet,
og monarken skal regjere inntil døden."
Jeg føler meg ikke syk.
Majestet, dette er hva Payans folk sier.
Mens du rævkjører dem som bønnematter.
Du har ganske enkelt jaget heksene i en generasjon.
Men ingen er blitt funnet.
Du har ofret hæren vår,
tømt statskassen.
Men fortsatt fins det ingen bevis på onde krefter.
Bare...
...en mann du én gang elsket, som forlot deg.
De sier vi er en nasjon som styres av et knust hjerte.
En beskjed fra Jerlamarel.
En beskjed som skulle gis til barna når de var klare til å forlate oss.
Det er en beskjed for øyne.
Flere overraskelser fra Jerlamarel?
Jeg ga ham mitt ord.
Jeg skulle ikke gi den til dem før de var klare for det.
Dette er den siste beskjeden jeg har fra ham.
Det siste av mine løfter til ham.
Sikkert?
Ja.
Sett i gang.
"Mine kjære barn...
...elven er begynnelsen.
Det første skrittet i deres lange reise tilbake til meg.
Følg elven til lavendelen.
Den store lavendel-veien."
Lavendel-veien fins.
"Følg deretter lavendel-veien til Opplysningens hus.
Der skal jeg bygge et nytt kongerike.
Et skinnende lys i en verden av mørke.
Og én dag vil dere komme til meg og få vite det jeg vet.
Og bringe denne kunnskapen til de mørkeste hjørner av jorden."
-"De med øyne som ser må følge meg." -"...meg."
DE MED ØYNE SOM SER MÅ FØLGE MEG
Så vi skal følge elven? Hvor lenge?
Han vil gi oss tegn.
-Vi klarer det. -Gjør vi?
Har vi noe annet valg?
Vi har et valg.
Hør på meg.
Se på meg.
Jo lenger reisen er,
jo større utfordringene er,
desto mer forandrer den alle som frister den.
En reise som denne...
De av oss som kunne overleve den,
frykter jeg ville ende opp som ugjenkjennelige for hverandre.
Hva slags svar vil Opplysningens hus kunne gi
til noen av oss hvis vi ikke lenger gjenkjenner oss selv?
Jeg vil bøye meg for flertallet, men dette må dere høre.
Vi kan velge å leve som vi gjør nå.
Vi kan få et forsprang på heksejegeren,
som nok fremdeles jakter på oss i dette øyeblikk.
Og vi kan forflytte oss langt fra der han vil kunne spore oss...
...og leve livene våre enkelt og i fred,
og sammen.
Mamma, jeg tror aldri jeg vil kunne vite hvem jeg er
før jeg vet hvor jeg kommer fra.
Og det får jeg ikke vite før jeg lærer Jerlamarel å kjenne.
Og du?
Jeg tror ikke jeg er ment å være en som gjemmer seg for verden.
Jeg tror ikke jeg vil være en som ignorerer sannheten
av frykt for hva den kunne innebære.
Jeg forstår.
Skal vi holde avstemning?
Alle som er for å forlate elven og finne husly.
Chet, chet.
Alle som er for å følge sporet etter Jerlamarel.
-Chet, chet. -Chet, chet.
Chet, chet.
Vi mangler en stemme.
-Nei. -Vi er av én stamme, Haniwa.
Vi er av én stamme.
Vi.
De som har vært sammen om dette fra begynnelsen.
Jeg er enig med Paris.
Vi er de eneste som er igjen av Alkenny-folket,
og Bow Lion har samme tilknytning.
Alkenny-folket var villige til å overgi oss til heksejegeren
for å redde seg selv.
De gjorde det de gjorde.
Men de oppfostret deres også, de ga dere mat,
de elsket dere og ble vennene deres.
De brøt opp sine egne liv for å redde deres.
Og ved aller første anledning de fikk, forrådte de oss alle.
Vi er seks i denne båten, og alle skal bli hørt.
Nei.
Hun har absolutt ingenting med dette å gjøre.
Haniwa.
Jeg stemmer for å følge elven.
Jeg stemmer med Haniwa og Kofun.
Arca, Matal, moren min...
Vi har ofret for mye til å kunne stanse nå.
Da er det avgjort.
General!
Rapporter.
Godt nytt, general.
Vi tror terrenget der framme er farlig, men framkommelig.
Følget vil ikke trenge å slå leir i mer enn en halv dag mens vi speider.
Ingen stanser før vi alle enten er døde
eller finner Jerlamarels barn. Forstått?
-Forstått. -Godt.
Så kom igjen!
-Da må det gjøres. -Å drepe dronningen?
En gud?
Tror dere fortsatt på det?
Hva vi tror på, er ikke viktig.
Mange fra den lavere muren tror på det.
-Hvis vi avsatte... -Avsatte guden deres, ville de reise seg.
-Vi har soldater. -Altfor få.
Da kan det ikke være oss som avsetter henne.
Om selv vi er redde for å gjøre det, hvem andre fins det?
For å drepe en gud, må en verve en gud.
Hennes død må ikke innebære verken kamp, blod eller våpen.
Ingen tegn på menneskehender overhodet.
Og så vil de fra den lavere muren
høre at dronningen deres ble tatt av dage ved guddommelig intervensjon.
Og de vil si: "Dette er rettferdighet."
Jeg er for barmhjertig.
Vi kunne be.
Jeg ber bare om sannheten.
Hva hører du?
Det verserer ny hvisken om deg.
Hvem hvisker? Lady An? Lord Dune?
Ja, og andre.
Gi meg navn.
Alle sammen, min dronning.
DE MED ØYNE SOM SER MÅ FØLGE MEG
-Hvorfor gjorde du det? -Gjorde hva?
Du har ingen grunn til å dra dit vi skal.
Hadde du stemt mot oss, hadde du ikke trengt det.
De er borte.
Alle er borte.
Hvor ellers skal jeg dra?
Likevel. Du valgte den vanskeligste veien.
Den farligste. Hvorfor?
Jeg kjenner verken deg eller din søster godt.
Ikke slik jeg kjente de andre i landsbyen.
Fordi vi var de eneste du ikke kunne spionere på.
Jeg vet at du er en skygge.
Jeg vet ikke alle hemmelighetene deres...
...men din søsters sinne var aldri en hemmelighet for noen.
Jeg stemte sånn fordi...
Det spiller ingen rolle, og jeg er ferdig med å slåss for i dag.
Hun er ikke sint.
Jeg mener, hun er ikke sint på deg.
Dette er vanskelig for henne, og hun prøver så godt hun kan.
Og noen ganger kommer det ut som sinne.
Er det ikke vanskelig for deg også?
Takk for at du prøver å snakke med meg.
Nå vil jeg være alene.
Hei, trenger du hjelp?
Ja. Jeg lagde disse.
-Gi dem til Bow. -Ok.
Til deg og Haniwa.
Vi må stanse for natten.
Hun trenger å hvile ved et bål.
Ja.
Går det bra?
Hun har aldri snakket sånn til meg før.
Kranglet med meg, ja.
Trosset meg mange ganger, men...
...dette var noe helt annet.
Hvis avstemningen hadde vært uavgjort og jeg vippet resultatet mot hennes ønske,
vet jeg ærlig talt ikke hva hun ville gjort.
Vi ba dem skjule hvem de var hele deres liv.
Fortalte dem at det ikke var trygt å la noen få vite det.
Vi visste egentlig aldri hvem de var ment å være.
Hvordan skulle de?
Kanskje jo lenger vi reiser opp elven...
...desto friere vil de være til å finne det ut.
Deres Majestet? Leverte tjenestepiken invitasjonen min?
Det gjorde hun, lady An. Det gjorde hun.
Velkommen, Deres Majestet.
Lukten av sex og lyden av sangfugler.
En guddommelig kombinasjon.
Og, som jeg sa i invitasjonen,
har jeg en helt spesiell fornøyelse til Dem.
Alle som ikke er invitert, gå.
En ny sang. En ny fugl.
De er den første til å høre den innenfor palassets vegger.
Og hvem skal dele gleden med meg?
Jeg, Deres Majestet.
Med Deres tillatelse.
Selvsagt, lord Dune. Jeg visste det ville være deg.
Vi tror den fremmede, nye fuglen ble blåst ut av kurs av en storm.
Nettmannen min hørte den synge i epletrærne, og greide å fange den.
Da skal den mannen bli belønnet.
Du også, lady An. Og du, lord Dune, for at du tenkte på meg.
Og her er vår nye gjest.
Jeg hører ingen sang.
Jeg er blitt fortalt at denne fuglen kun synger når du holder den i hånden.
Deres hånd vil bli den første til å holde den.
Vel...
...så åpne døren til buret, lord Dune.
Fugler skjelver blant mennesker. Jeg hører ikke at den skjelver.
Kanskje den ikke er redd.
Og jeg er ikke redd.
Du skjønner, hele mitt parlament som enes om min død,
denne råtne byen som ønsker meg død.
Jeg skal ikke dø for denne byen. Denne byen skal dø for meg.
Dere kan gå først.
Ok.
Vi har reist et godt stykke.
Så lenge vi fortsetter ved daggry, bør det gå bra.
En av oss bør holde seg våken for å holde vakt og passe bålet.
Sett deg her med meg.
Mamma...
Si meg. Hvordan ser du det for deg?
Ser for meg hva?
"Der skal jeg bygge mitt kongerike", sier han.
Vi risikerer liv og lemmer for å komme oss dit.
Så si meg.
Hvordan forestiller du deg dette kongeriket?
Vel...
...jeg forestiller meg...
...at det er... et sted der vi vil huske ting.
Hvordan ting var for oss en gang i tiden.
Hvem vi en gang var.
Huske...
...hvordan vi bruker den kunnskapen til å gjøre ting bedre nå.
Jeg forestiller meg...
...at det er et sted der...
...jeg ikke lenger er den rare.
Der jeg kan hjelpe til med å bygge noe viktig...
...og gjøre det uten å måtte skjule hvem jeg er.
Hvis din far bygger seg et kongerike, blir du dets prinsesse.
Det er ikke sånn.
Jeg ville gjort alt han ba meg om å gjøre. For å hjelpe.
Og hvem ville jeg vært i dette kongeriket?
Dets dronning.
Jeg tror ikke det.
En konge med syn...
...en prins og prinsesse med syn.
Jeg ville vært den som var uten.
Jeg ville vært den rare.
Den de sier er svak.
Jeg ville aldri latt noen si noe sånt.
Det vet jeg.
Det er viktig for meg å nå fram til dette stedet.
Men det handler ikke om meg.
Det handler om oss alle.
Alle vil få det bedre der. Jeg tror virkelig det.
Vi bør hvile litt, alle sammen.
Ok.
Kofun, sverdet mitt er borte.
Buen min er også borte.
-Maghra. -Bow, sjekk båten.
-Chet, chet. -Maghra.
-Jeg trodde en av dere holdt seg våken. -Kom.
-Vi gjorde det. -Kom.
Så hvordan skjedde dette?
Noen gikk gjennom leiren vår, vekket ingen av oss,
-og ble ikke sett av noen av dere? -Jeg vet ikke.
Alt er borte nå, ikke sant?
-Hjelp meg. Vi må gå. -Ok. Gå nå.
Vi kan ikke dra.
Vi må.
Det var bare våpen som ble tatt. Ingenting som ikke kan erstattes.
-Jeg har mistet noe. -Kom.
Hva har du mistet?
En liten pung. Den er myk. På størrelse med en knyttneve.
Hva er det i pungen?
Noe som er viktig for meg. Det eneste jeg har igjen fra faren min.
-Min eneste forbindelse til ham. Den er... -Ok.
Den er uerstattelig! Vi må finne den. Vi må få den tilbake.
-Men mamma, hva er det? -Noe viktig.
Maghra, hør her...
Vær så snill, kan du...
Ikke be meg si noe mer. Bare hjelp meg med å finne den.
Min elskede, vi er ubevæpnede.
De som kom om natten, kan komme tilbake.
Og heksejegeren ligger på lur der ute et sted.
Blir vi her for lenge, finner han oss.
Da må vi skynde oss.
Faren min, forholdet mitt til ham er ikke noe jeg greier å snakke om.
Det er komplisert.
Av alle mennesker trodde jeg du ville forstå.
Alle hemmeligheter jeg har holdt på, har vært for å beskytte oss.
Alle hemmeligheter du har holdt på, har alltid vært for å beskytte oss.
Hjelp meg med å forstå dette.
Med å rettferdiggjøre at vi setter barna våre i fare, for det kan ikke jeg.
Jeg vet det.
Hva kan være så viktig, som du fortsatt ikke vil si?
-Jeg skal gjøre det. -Nei.
Haniwa.
Hun vet allerede alt du ber om.
Jeg skal finne den for deg.
Hvis det var elvebanditter, er de en halv dagsmarsj unna.
Var det Opayol, er de mange hundre.
Mange hundre vil ikke se meg komme.
Vet du hvor heldige vi var som slapp unna heksejegeren?
Svært heldige.
Nok en kamp, nå uten våpen?
Jeg foreslår ikke at vi skal i kamp, pappa.
De som tok den...
...de kan jo ikke slåss uten å se meg.
Dessuten vet vi ikke hvem de er. Vi burde i det minste prøve å finne ut...
Jeg tror jeg vet det.
-Hva? -Hvem som tok tingene våre.
-Hva snakker du om? -Se, vær så snill.
Hva er det? Hva ser dere?
Si det. Hva er det?
Si det.
Tiden er inne, min dronning.
Nyheten om lady Ans salong har spredt seg.
Demonstrasjoner i protest mot at du drepte flere avholdte lorder
har begynt ved den lavere muren.
Palassvaktene holder dem i sjakk, men hvor lenge, vet jeg ikke.
Min dronning?
Hva skjer nå?
De gjenværende lordene trer sammen.
Hvis de vinner mobbens tillit, er det ikke godt å si hva de vil gjøre.
Fader, hvis kraft vi kan føle, men ikke berøre...
Jeg aksepterer min skjebne.
Takk for at jeg fikk velge tidspunktet.
Jerlamarel, du kom ikke til meg, min elskede.
Så jeg kommer til deg.
Tekst: Sissel Drag