Розкажіть, що знаєте про Джерламарела. Розкажіть про його дітей.
Там є невелика печера, де ти знайдеш скриню для моїх дітей.
Закопай книжки. І 12 літ про них не згадуймо.
Дванадцять років ви берегли таємницю. Чи зможете ви зберегти ще одну?
Ці книжки – від вашого справжнього батька.
Ти відкрила скриню. Маґра спалить книжки.
То не кажи їй. Книжки дадуть їм знання.
Баба Восс засудив мою матір, твою рідну сестру до спалення.
Проте я пошлю вістку про відьму. Послання. Хтозна, хто його знайде.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк
Чет-чет!
Чет-чет-чет!
СЛІПОТА
Досі впізнаю твою мелодію.
Права ступає важче за ліву.
Тепер ти тривожно тупцюєш на місці.
Раніше ти стояв на ногах твердо.
Життя, досвід...
Вони мене розхитали.
Вітаю вдома, Тамакті Джун.
Ваша величносте.
Мою службу завершено.
Я мав відслужити 20 літ.
І всі ці літа стали зимами.
Ти приніс податки й данину?
Так.
Колеса скрипіли у горах.
Сотня возів, дари божі, зерно,
діаманти на сокири, сокири на деревину, раби.
Ти чудовий збирач податків.
Але відьом шукаєш погано.
У кожному селі я вів допити,
і провісники відповідали: «Джерламарел. Ні, ми не чули такого імені».
Я спалив усіх, хто брехав мені.
Ти розголосив його ім'я.
Щоб знайти його.
Став його пророком?
Збирав людей, розповідав їм про його силу,
поширював його ім'я, розсипав його сім'я.
Як ваш генерал відьмоловів
я прийшов повідомити, що підвів свою королеву
і готовий понести відповідальність.
Прошу лише про одне:
не страчуйте мене на вівтарі,
дозвольте я сам покінчу з собою,
як годиться воїнові.
Ваша величносте, люди радіють.
Старійшини ділять добро. Сховища наповнюють.
Ринок рабів уже будують.
Повернувся наш шляхетний генерал.
Тамакті Джун?
Так, це я, Тамакті Джун...
який повернувся з сотнею возів, коли їх мало бути 101.
Ваша величносте, він не знайшов одного чоловіка, одного єретика,
проте сотні людей скандують його ім'я.
Лорде Дюн, ідіть до високого вівтаря.
Скличте людей. Хочу їм дещо сказати.
Я теж порадію.
Тамакті Джун.
Так.
За 20 років вірної служби
я даю тобі дозвіл
покінчити з собою.
Прощавай.
Лорде Дюн, чому ви досі тут?
Ви могли помилувати його.
Тамакті Джун розуміє суть своєї невдачі краще за вас.
Люди святкують власну загибель.
Втрачено одну людину.
Ні!
Ми втратили свою силу!
Джерламарел – бог, який ходить по світу й творить інших богів,
які породять нових богів.
Тамакті Джун знає, що ми втратили.
Ідіть.
Тамакті Джун!
Сюди. Він там, під деревом.
Хто під деревом?
Індики.
Обійди їх і жени на мене.
Готова?
Татку, цить.
Торкнися.
Я дещо зробила.
За книгами, це для полювання.
Слухай.
І вчися.
-Влучила. Ходімо. -Що?
В одній з книг у коробці я прочитала
дещо дуже цікаве про людей, які жили в Америці.
Що таке Америка?
Це лише початок, татку. Я так багато прочитала.
Маючи відповідні машини та енергію,
ми зможемо створити у стократ потужнішу зброю, ніж ця,
і за годину вполювати сотню індиків.
Також у них були бомби.
Штуки, що звуться «бомби», могли підривати цілі міста.
Я й половини цих книжних слів не розумію.
Як щодо індика?
Індик – наша вечеря.
Я б могла виходити щодня.
Можу навіть оленя вполювати.
Як і Джерламарел.
Оленя, кажеш.
І як я поясню це твоїй матері?
Кофун сказав те саме. Хоче тримати в секреті все, чого ми навчилися.
Ти знаєш, я люблю смачну оленину.
Індичка мені не до вподоби.
-Від неї на сон хилить. -Знаю, татку.
Що ти робиш?
Якщо захочу, можу вбити будь-кого з них,
і вони не дізнаються, що сталося.
Скажуть, що це гнів божого полум'я.
Хоч ми й знаємо,
що боже полум'я – це скупчення газів за 150 мільйонів кілометрів звідси...
-яке палає у відкритому... -Годі!
Він не залишив їх, щоб ми робили зброю.
Звідки ти знаєш? Чому він залишив нам книжки? Яка причина?
Поясни, професоре.
Припини.
Ти думаєш про це?
Про що саме?
Про те, що буде, коли ми зустрінемося.
Якщо ми зустрінемося.
Вона нас поведе. Це картина світу.
Поглянь, я вже з'ясувала, де ми зараз.
Наша річка впадає в більшу річку під назвою Міссісіпі.
А тоді...
Тут колись було місто, яке звалося Піттсбурґ.
-Піттсбурґ. -Гадаю, це...
індустріальне місто зі сталеливарною промисловістю.
«Історія Америки» Ґодденса.
Батько залишив нам знання й мудрість зі всіх епох людства,
проте у твоїх устах, Кофуне, це таке занудство.
Лук і стріли – ось що нудно.
Нудно читати й нічого не робити.
-Чет-чет! -Чет-чет-чет!
Минулої ночі у Сутер Бекс
народилася дитина.
Але дитина народилася нездоровою.
Дитина не повністю сформувалася.
Бо ви, відьми, мене прокляли!
Потрібно спалити їх...
А не слідувати їм.
З неї вийшов...
диявол.
Це вони винні.
Дитя народилося таким не через прокляття.
Боже полум'я, вітай її.
Воно народилося таким, бо потрібна нова кров.
Коли громада живе разом так довго,
кров одноплеменців густішає.
Нам уже давно відомо, що без нової крові
народжуються чудовиська.
-Елементарна генетика, ДНК... -Ганіво, цить.
Це дитя – попередження для нас.
Нам не слід ним нехтувати.
Ми повинні ділитися собою з іншими.
Ні.
Ми повинні вийти у світ і долучитися до свята, прогнати чудовиськ танцем.
Ми недарма уникали свят.
Там на нас полюють.
Тут ми в безпеці.
Можливо, варто обережніше вибирати собі партнерів.
Баба Восс, це необхідно.
Нам потрібна нова кров, і вже давно.
Я сказав, що ні.
Людей надто довго тут тримали.
Тримали?
Їх тут захищали.
Одне не виключає іншого,
тим паче багато хто не певен,
чи ми захищаємо від відьмоловів їх усіх,
чи лише твоїх дітей.
Вони жили без ліків, коли хворіли.
Жили без торгівлі, хоча хотіли торгувати.
Вони жили без багато чого.
Якщо заборониш їм покидати це місце,
вони підуть самі.
Наші люди тиняються місцевістю самі.
Вони вмить приведуть сюди відьмоловів.
Тоді, думаю, ми повинні контролювати те, де вони блукають
і з ким перетинаються.
Кохана, що ти пропонуєш?
Я знаю, як потрапити на свято.
Вони мають і ліки, і крам, і нову кров.
Єдиний спосіб захистити Ганіву й Кофуна – упевнитися, що тут безпечно.
І якщо для цього доведеться контролювати алкенні...
то так ми й зробимо.
Скажете, як усе буде готово?
Так, Ваша величносте.
Готово?
Новини з Сонячної могили, Ваша величносте.
Новини?
Велике боже полум'я,
прийми мою іскру у свій вогонь
і дозволь їй піднестися, щоб зустрітися з тобою.
Це ще не кінець.
Нас не буде тиждень. До свята кілька днів ходу.
Антія іде, а вона молодша за нас.
Ганіво, я не ризикуватиму, що хтось довідається про ваш дар.
Ми берегли цю таємницю 17 літ.
Не без підозр.
Ми зберігаємо таємниці краще, ніж ти вважаєш.
Тобто?
Ви замалі, щоб ділити чи розсипати сім'я.
Ми не хочемо ділити бридке сім'я.
Тоді радійте, що залишаєтеся.
Навіщо такій, як я, сім'я сліпця?
Підійди.
Кажу, підійди.
Чому ти таке говориш?
Не знаю. Пробач.
Я люблю всіх вас,
і ви всі любите мене,
і тому я не зважаю на голоси в моїй голові,
бо знаю, що ви б мені не брехали.
Здатність бачити дана тобі від народження.
Не думай, що через це ти краща за інших.
І тримай свої книжні слова при собі, бо нерідко вони лихі.
Мамо, ці квіті зів'януть, перш ніж я дійду.
Ці квіти для тебе, пахнутимуть усю дорогу,
щоб тобі захотілося встати до танцю.
Хто сказав, що я танцюватиму?
Уже давно пора, Бов. Ми з твоїм татом танцювали.
Шикуйтеся.
-Баба? -Кохана.
Пам'ятайте, алкенні, нас звуть «народ водоспаду».
Не згадуймо про минуле.
Гарної дороги.
Гей!
Ганіво.
Повільніше.
Ми йдемо проти вітру. Не почують.
Нехай так і буде.
Задоволений?
Кофуне.
Ми побачимо світ.
Що це?
Може, це одне з тих місць, звідки на Місяць відлітали ракети.
Поглянь. Поглянь на те колесо.
Я не читала про такі велетенські машини.
Ходімо, поки геть не стемніло.
Шерсть. М'яка, наче шовк.
Сітка, щоб латати одяг.
Я жрець божого полум'я,
брат вогню, який створив мене за божою подобою.
Виконавець божої волі.
Ми збудували цей храм полум'я.
Ми привели на страту відьом.
Їх звинувачено у володінні силою світла.
Відьмолов тут.
Дивіться...
Ні. Це щось інше.
...як ми спалимо дотла відьом світла.
Прошу.
Вони ж сліпі.
Поглянь на їхні очі.
Їх убивають ні за що.
-Припиніть! -Прошу.
Ви помилилися. Вони ж не...
Відьмолов нас не піймав, але його послання почули.
З'явилися послідовники.
Діти ніколи не будуть в безпеці.
Діти в безпеці вдома.
Усі вважають, що вдома безпечно,
поки це не зміниться.
Допоможіть!
Ганіво!
Сильний.
Молодий.
Здоровий.
Нарешті вівці вийшли за межі огорожі.
Фетін?
Фетін!
Работорговці!
Що таке?
Там работорговці!
Вони схопили мою Фетін! Схопили мою донечку!
Фетін!
Це були работорговці!
Мамо, тату, прокидайтеся. Це я.
Що ти тут робиш?
Мамо, сталося щось погане...
Де Кофун?
Думаю, його...
Думаю, його схопили.
Хто?
Думаю, його схопили работорговці.
Що це ти таке робиш?
Чому ми зупинилися?
Хлопчина вирішив перепочити.
-З ним щось не так. -Я все з'ясую.
Ні.
Я сам.
Закричиш – випотрошу.
Ви її чуєте? Їй боляче.
Вона спотикається – я спотикаюся.
То не спотикайся.
Ні, будь ласка! Вона поранена.
Звідки ти знаєш?
Я ловець запахів.
Відчуваю кров. І вона кульгає.
Моїх клієнтів цікавить не її нога.
Відважний.
За цього багато отримаємо.
Уперед!
Он! Бачу дим. Ідуть дорогою Шавлії.
Вони зійдуть із неї.
Так, але це не завада.
Вони залишать сліди. Я їх побачу.
-Я зберу воїнів, і до діла! -Немає часу.
Мало хто піде. Вони повинні повернутися.
Ганіво, веди.
Болиголов. Їхній.
Впевнений?
Цілком.
Я ЖИВИЙ ІДІТЬ СТЕЖКОЮ
Мамо? Тату?
Тут послання.
Кофун залишив послання.
Яке послання?
Як він його залишив?
Ви повинні мені довіритися.
Довіритися тобі? Яке послання?
Кофун написав дещо, а я це прочитала.
Ні. Звідки ти знаєш ці слова?
Звідки ти знаєш слова «написав» і «читати»?
Зі скрині знань, мамо.
Ми її відкрили.
Навчилися читати й писати.
І прочитали всі його книжки.
Хто її відкрив?
Я.
Що в посланні?
-Мамо, я... -Мій син зник!
Хочу його повернути! Що там написано?
Стражі!
Сідайте.
Як тебе звати?
Кофун.
Мене – Фетін.
Ти думав, що работорговці допоможуть мені, якщо ти скажеш, що я поранена?
Нема за що.
Ні, я не це мала на увазі.
Дякую.
Обережно. Багато каміння.
Мамо.
Усе гаразд.
Так.
Я бачу дим з будівлі попереду.
-Вежі зроблені з божих дарів? -Так.
Там вони тримають рабів до продажу.
Якщо не зайду зараз, його продадуть на ринку.
Звідки ти знаєш, тату?
Я знаю це місце...
Бо мій тато був работорговцем,
і його батько також.
Якийсь час ним був і я.
Усе не так, як ти думаєш, Ганіво. Твій тато інший.
Не кажи такого. Це неправда.
Мене ростили, щоб заковувати, шмагати,
лупцювати й продавати невинних людей.
Він навчив мене катувати.
Я поховав ту частину себе, ту людину
глибоко всередині.
Та я повинен зробити те, чого присягався не робити.
Що?
Розбудити його.
-Тату, я піду з тобою. Лук зі мною. -Ні.
Ні, люба.
Ти не повинна бачити, яким я стану.
Я поверну Кофуна.
За тебе я отримаю чимало дарів божих.
Чимало дарів божих.
Чет-чет!
Що це було?
Заплющ очі.
Век.
Великий Баба Восс.
Великий боягуз.
Великий...
дезертир.
Нарешті настав мій час.
Я знесу тобі голову.
Упококохуа.
Гере Май!
Підніми.
Тату, обережно!
Твій син!
Ні...
Тату.
Це я.
Мамо, це я.
Мамо, усе гаразд.
-Кофуне? -Усе гаразд.
Кофуне.
Мамо, усе гаразд.
Усе гаразд.
Ганіво.
Я тут, мамо. Ми всі тут.
Пробач.
Пробач мені.
-Пробач за скриню. -Усе добре.
Пробач.
Мамо?
-Маґ... -Ні.
Мамо.
Ні.
Мамо?
Усе, чого ми навчилися з книжок,
і все, чого навчилися на святі...
усе, що ми вивчили за 17 літ...
Ніщо не змусить мене покинути це місце.
А Ганіва?
Що скажеш?
Чоловік загинув.
Поганий чоловік...
але таки загинув.
Я вбила його,
бо знала, що можу вбити його, і мене не впіймають.
Усе, що я дізналася,
усе, що прочитала,
усе це...
усе це підштовхує мене піти звідси.
Але, мамо...
Мене лякає те,
хто я і на що здатна.
Я просто хочу сказати, що люблю тебе, мамо.
І тебе, тату, люблю.
Одного дня мене таки спалять за мій довгий язик.
Ні.
Я вже знаю.
Знаю.
Я тебе знаю.
Мої дітки...
Бо я знала його.
Настав час розповісти вам про нього.
Джерламарела.
Настав час почути правду...
усім нам.
Він був доброю людиною.
Проте часом сила поглинає доброту.
Я розповім вам про нього.
Баба, приведи Періс.
Їй теж варто це почути.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська