Pastāstiet, ko jūs zināt par Džerlamarelu! Pastāstiet, ko zināt par viņa bērniem!
Tur ir maza ala. Tajā būs kaste maniem bērniem.
Aproc tās grāmatas, un 12 vasaras nerunāsim par tām ne vārda!
12 gadus jūs esat glabājuši noslēpumu. Vai jūs spētu glabāt vēl vienu?
Tās ir grāmatas no jūsu īstā tēva.
Tu atvēri kasti. Magra sadedzinās tās grāmatas.
Tad nesaki viņai! Grāmatas dos viņiem zināšanas.
Tas bija Baba Voss, kas notiesāja manu māti, tavu māsu, uz nāvi sārtā.
Es nosūtīšu ziņas par raganu. Vēstījumu. Kas zina, kurš to atradīs?
Tulkojusi Inguna Puķīte
Čet-čet!
Čet-čet-čet!
Joprojām pazīstu tavu melodiju...
Tava labā ir smagāka nekā kreisā.
Bet nu tu neveikli mīņājies no vienas kājas uz otru.
Agrāk tu tā nedarīji. Tu biji stabils.
Dzīve, pieredze...
tās mētā mani no vienas puses uz otru.
Esi sveicināts mājās, Tamakti Džun!
Majestāte!
Mans dienesta laiks ir galā.
Biju nolīgts uz 20 vasarām.
Un šīs vasaras jau kļuvušas par ziemu.
Vai atvedi nodokļus un nodevas?
Jā.
Asis čīkstēja, braucot pa kalniem.
Simt ratu, Dieva kauls, labība,
dimants cirvjiem, cirvji kokiem, vergi.
Tu esi labs nodokļu iekasētājs.
Bet tu neesi raganu mednieks.
Katrā ciemā, kur prasīju,
pareģi teica: "Džerlamarels. Nē, kungs. Šis vārds man ir svešs."
Sadedzināju visus, kuri man meloja.
Tu izplatīji viņa vārdu.
Lai viņu atrastu.
Vai biji viņa pravietis?
Pulcējot cilvēkus, stāstot tiem par viņa spējām,
pasakot viņa vārdu, izsējot viņa sēklu?
Kā jūsu raganu mednieku ģenerālis
esmu ieradies paziņot, ka esmu pievīlis savu karalieni...
un esmu gatavs pieņemt tā sekas.
Tikai lūdzu jums:
tā vietā, lai sodītu mani uz altāra...
ļaujiet man atņemt sev dzīvību pašam...
kā kareivim.
Jūsu Majestāte, ļaudis priecājas.
Vecajie dala laupījumu. Noliktavas pildās.
Tiek ierīkots vergu tirgus.
Mūsu godājamākais ģenerālis ir atgriezies.
Tamakti Džun?
Jā. Tas esmu es, Tamakti Džuns...
kurš ir atgriezies ar simt ratiem, kad vajadzēja būt simt vieniem.
Jūsu Majestāte, to, ka viņam nav izdevies atrast vienu vīru, vienu ķeceri,
noteikti atsver šī skaņa, kad simti sauc viņa vārdu.
Lord Djūn, aizej uz augsto altāri!
Saki ļaudīm, lai pulcējas! Es runāšu ar viņiem.
Es arī priecāšos.
Tamakti Džun!
Jā.
Pateicībā par 20 gadus ilgo uzticamo dienestu...
es dodu tev atļauju...
atņemt sev dzīvību pašam.
Ardievu!
Lord Djūn, kāpēc vēl esi te?
Jūs varējāt dot viņam atļauju dzīvot.
Tamakti Džuns savu neveiksmi izprot labāk nekā tu.
Tur ārā viņi svin paši savu likteni.
Zaudēts viens cilvēks.
Nē!
Zaudēta mūsu vara!
Džerlamarels ir dievs, kas iet pa pasauli, taisīdams jaunus dievus,
kuri atkal taisīs jaunus dievus!
Tamakti Džuns zina, kas ir zaudēts.
Ej!
Tamakti Džun! Tamakti Džun!
Nāc! Tas ir tur, zem tā koka.
Kas ir kur? Zem kura koka?
Tītari.
Apej no otras puses un dzen tos pie manis!
Gatava?
Kuš, tēt!
Patausti!
Es kaut ko uztaisīju.
No grāmatām, lai medītu.
Klausies!
Un mācies!
-Rokā ir. Nāc! -Ko?
Vienā no kastes grāmatām es izlasīju
kaut ko ļoti interesantu par cilvēkiem, kas agrāk dzīvoja Amerikā.
Kas ir Amerika?
Tas ir tikai pats sākums, tēt. Esmu izlasījusi tik daudz.
Ja būtu īstās mašīnas un pietiekama jauda,
mēs varētu uztaisīt daudz spēcīgākus ieročus par to, kuru tikko izmantoju,
lai nogalinātu simtu stundas laikā.
Un viņiem bija tās bumbas...
Lietas, ko sauc "bumbas", kas varēja uzspridzināt veselas pilsētas.
Puse tevis teiktā ir grāmatu vārdi, mīļā. Tie man neko nenozīmē.
Un kā ar šo tītaru?
Tītars nozīmē vakariņas.
Es varētu medīt ik dienas.
Varētu dabūt pat briedi.
Gluži kā Džerlamarels.
Tu saki - briedi.
Un kā es to paskaidrotu tavai mātei?
Tieši tā saka Kofuns. Visu, ko iemācāmies, viņš grib paturēt noslēpumā.
Tu zini, ka man garšo briedis.
Tītars man nemaz nepatīk.
-Padara mani miegainu. -Es zinu, tēt.
Ko tu dari?
Es varētu nogalināt jebkuru no viņiem jebkurā brīdī...
un viņi pat nesaprastu, kas noticis.
Viņi teiktu, ka tā ir Dieva Liesmas atriebība.
Lai gan mēs zinām,
ka Dievs Liesma ir gāzes kamols 150 miljonus kilometru tālu...
-kas deg... -Izbeidz!
Viņš neatstāja mums grāmatas, lai mēs taisītu ieročus.
Kā tu zini? Kādēļ viņš mums tās atstāja? Kāds bija viņa nolūks?
Paskaidro, profesor!
Izbeidz!
Vai tu par to domā?
Par ko?
Kā tas būs, kad viņu satiksim.
Ja mēs viņu satiksim.
Šis mums rādīs ceļu. Tas ir pasaules attēlojums.
Skat, es jau esmu noskaidrojusi, kur mēs esam.
Re, mūsu upe plūst uz šo lielāko upi, ko sauc Misisipi.
Un tad...
šī reiz bija pilsēta, ko sauca par Pitsburgu.
-Pitsburga. -Man šķiet, tā bija...
Rūpniecības pilsēta, kur ražoja tērauda izstrādājumus.
Godensa Amerikas vēsture.
Tēvs mums ir atstājis zināšanas un gudrību no visiem cilvēces laikmetiem,
un tomēr, Kofun, tu kaut kā pamanies tās padarīt garlaicīgas.
Garlaicīgs ir loks un bultas.
Garlaicīgi ir lasīt, bet nedarīt.
-Čet-čet! -Čet-čet-čet!
Pagājušo nakti piedzima mazulis...
Sūterai Beksai.
Taču mazulis nebija vesels.
Viņš nebija izveidojies par cilvēku.
Tāpēc, ka jūs, raganas, mani nolādējāt!
Jums viņi jāsadedzina...
nevis viņiem jāseko.
Tas, kas iznāca no viņas, bija...
sātans.
Un tā ir viņu vaina.
Mazulis tāds nepiedzima kaut kāda lāsta dēļ.
Dievs Liesma, pieņem viņu!
Viņš tāds piedzima tāpēc, ka nav svaigu asiņu.
Kad tik maz cilvēku ir kopā tik ilgi,
cilts asinis sabiezē.
To mēs zinām jau paaudzēm ilgi, ka bez jaunām asinīm
radīsies briesmoņi.
-Tīrā ģenētika. DNS kopas... -Kuš, Haniva!
Šis mazulis mums ir brīdinājums.
Un mums tas jāņem vērā.
Mums ir jādalās ar sevi. Jādala sevi ar citiem.
Nē.
Mums atkal jāiet ārā, jāpiedalās svētkos un jāaizdejo briesmoņi prom.
Tam, kāpēc nepiedalāmies svētkos, ir iemesls.
Ārā, pasaulē, mūs vajā.
Te mēs esam drošībā.
Varbūt te mēs varētu mazliet gudrāk izvēlēties partnerus.
Šī vajadzība ir nopietna, Baba Vos.
Te vajag jaunas asinis. Jau sen.
Es teicu - nē.
Šie cilvēki te ir turēti pārāk ilgi.
Turēti? Turēti?
Viņi te tiek aizsargāti.
Viens neizslēdz otru,
jo sevišķi tāpēc, ka tik daudzi no viņiem spriež,
vai mēs šeit esam, lai no raganu medniekiem sargātu viņus
vai tavus bērnus.
Viņi iztika bez zālēm, kad slimoja.
Viņi iztika bez tirgošanās, kad cieta trūkumu.
Viņi iztika.
Ja tu viņiem liegsi ceļot,
viņi sāks iet prom paši uz savu galvu.
Mūsu ļaudis, kas klīdīs apkārt uz savu galvu,
atvedīs pie mums raganu mednieku vienā mirklī.
Tad varbūt labāk, ja mēs kontrolējam to, kur viņi klīst
un ar ko tiekas.
Ko tu ierosini, mīļā?
Es zinu ceļu uz svētkiem.
Tur ir zāles, preces un jaunas asinis.
Hanivu un Kofunu varam pasargāt tikai tad, ja gādājam, ka šī vieta ir droša.
Ja tas nozīmē, ka mums jākontrolē, kur alkenieši iet...
tad mēs to darīsim.
Vai man pateiks, kad tas būs galā?
Jā, Jūsu Majestāte.
Vai tas ir galā?
Ziņas no Saules kapa, Jūsu Majestāte.
Ziņas?
Lielais Dievs Liesma,
pieņem manu dzirksteli savā liesmā
un ļauj tai celties tev pretī!
Tas nav beidzies.
Mēs būsim prom nedēļu. Svētki ir dažu dienu gājumā.
Antija ies, un viņa ir jaunāka par mums.
Haniva, es neriskēšu ar to, ka kāds var uzzināt par jūsu spēju.
Mēs esam nosargājuši savu noslēpumu 17 vasaras.
Ne jau bez aizdomām.
Mēs noslēpumus protam glabāt labāk, nekā tu domā.
Ko tu gribi teikt?
Jūs neesat pietiekami veci, lai dalītos vai sētu savu sēklu.
Mēs negribam dalīties ne ar kādām pretīgām sēklām.
Tad jau jums būtu jāpriecājas, ka paliksiet.
Kāpēc lai tāda kā es gribētu akla cilvēka sēklu?
Panāc!
Es teicu: panāc!
Kāpēc tu tā runā?
Es nezinu. Piedod!
Tā kā es jūs visus mīlu...
un jūs visi mīlat mani,
es neņemu vērā dažas balsis savā galvā...
jo es zinu, ka jūs man nemelotu.
Tā ir sagadījies, ka tev ir dota redze.
Neiedomājies, ka esi pārāka tāpēc, ka citiem tās nav.
Un paturi savus grāmatu vārdus pie sevis, jo dažreiz tie ir ļauni.
Mamm, šīs puķes būs novītušas, kamēr tur tikšu.
Šīs puķes ir tev, lai tu pa ceļam justu smaržu,
kas ļaus tev atraisīties dejā.
Kurš teicis, ka dejošu?
Tas sen jau pagājis, Bova, bet mēs ar tavu tēvu dejojām.
Sastājieties!
-Baba? -Mīļā!
Atcerieties, alkenieši: lai mūs pazīst kā ūdenskrituma ļaudis!
Par pagātni nerunāsim!
Laimīgu ceļu!
Hei!
Haniva!
Lēnāk!
Mēs esam pret vēju. Viņi mūs nedzird.
Es gribu, lai tā arī paliek.
Laimīgs?
Kofun!
Mēs redzēsim pasauli.
Kas tas ir?
Varbūt šī ir viena no tām vietām, no kurienes kosmosa kuģi devās uz Mēnesi.
Skat! Re, kāds ritenis!
Neatceros, ka būtu lasījusi par tik lielām mašīnām.
Ejam, kamēr nav galīgi satumsis!
Jauna vilna. Smalka - kā zīds.
Tīkls drēbju labošanai.
Es esmu Dieva Liesmas priesteris,
brālis ugunij, kas mani veido kā Dieva kaulu.
Dieva gribas izpildītājs.
Mēs esam uzcēluši šo liesmas templi.
Esam atveduši raganas, lai tās sadedzinātu.
Visas notiesātas par to, ka viņām ir gaismas spēks.
Te ir raganu mednieks.
Lūk...
Nē. Šis ir kas cits.
...kā pārvērtīsim gaismas raganas par karstumu.
Lūdzu!
Viņas taču neredz.
Paskaties uz viņu acīm!
Viņas sadeg ne par ko.
-Beidz! -Lūdzu!
Jūs kļūdāties. Viņas nemaz ne...
Raganu mednieks mūs nav atradis, bet viņa vēsts ir izplatījusies.
Radījusi mācekļus.
Bērni nekad nebūs drošībā.
Bērni būs drošībā mājās.
Visi domā, ka mājās ir droši...
kamēr vairs nav.
Palīgā!
Haniva!
Stiprs.
Jauns.
Veselīgs...
Nu tad vienreiz šīs aitas ir izlaistas no aploka.
Fetina?
Fetina!
Vergu tirgoņi!
Kas noticis?
Tur ir vergu tirgoņi.
Viņi paņēmuši manu Fetinu! Manu meitiņu!
Fetina!
Tie bija vergu tirgoņi!
Mamma, tēti, mostieties! Tā esmu es.
Ko tu te dari?
Mamma, laikam kas slikts no...
Kur ir Kofuns?
Kur Kofuns?
Viņu laikam...
Viņu laikam ir paņēmuši.
Kas?
Viņu laikam paņēmuši vergu tirgoņi.
Ko tu te tagad dari?
Kāpēc apstājāmies?
Puika sadomājis atpūsties.
-Kaut kas ar viņu nav kārtībā. -Es noskaidrošu.
Nē.
Es noskaidrošu.
Ja kliegsi, izlaidīšu iekšas.
Vai jūs viņu nedzirdat? Viņa ir savainota.
Viņa visu laiku klūp, tāpēc arī es klūpu.
Tad neklūpi!
Nē, lūdzu! Viņa asiņo.
Kā tu zini?
Esmu odējs.
Es saožu asinis. Un viņa klibo.
Ne jau kājas interesē manus pircējus.
Drosmīgs.
Šim būs laba cena.
Aiziet!
Tur! Es redzu dūmus. Viņi iet pa Salviju ceļu.
Viņi novirzīsies no tā.
Tu viņus nemanīsi, bet es gan.
Viņi atstās pēdas. Es tās redzēšu.
-Sasaukšu kareivjus. Dzīsimies pakaļ! -Nav laika.
Atnāks maz vīru. Man viņus vajadzēs atpakaļ.
Haniva, ej pa priekšu!
Hemlokegle. Tas ir viņu ugunskurs.
Esi drošs?
Pilnīgi.
ESMU DZĪVS EJ PA TAKU
Mamma? Tēti?
Te ir vēsts.
Kofuns ir atstājis vēsti.
Kādu vēsti?
Kā viņš varēja atstāt vēsti?
Jums vienkārši būs man jāuzticas.
Tev jāuzticas? Kādu vēsti?
Kofuns ir uzrakstījis vēsti, un es varu to izlasīt.
Nē! Kā tu zini tos vārdus?
Kā tu zini "uzrakstījis" un "izlasīt"?
Tās ir zināšanas no kastes, mamm.
Mēs to atvērām.
Mēs esam iemācījušies lasīt un rakstīt.
Un izlasījuši visas atstātās grāmatas.
Kurš to atvēra?
Es.
Ko tā vēsts saka?
-Mamm, es... -Mans dēls ir pazudis!
Es gribu viņu atgūt! Kas tur ir teikts?
Sargi!
Sēdēt!
Kā tevi sauc?
Kofuns.
Mani sauc Fetina.
Vai tiešām domāji: ja pateiksi tirgoņiem, ka esmu savainota, viņi palīdzēs?
Nu jā, nav par ko.
Nē, es to nedomāju tā.
Paldies.
Uzmanīgi! Daudz akmeņu.
Mamma!
Viss kārtībā.
Jā.
Priekšā es redzu kāpjam dūmus no kādas būves.
-Vai torņi taisīti no Dieva kaula? -Jā.
Tur viņi iesloga vergus, pirms tos pārdod.
Ja netikšu pie viņa tagad, viņu pārdos tirgum.
Kā tu zini, tēt?
Es pazīstu šo vietu...
jo mans tēvs bija vergu tirgonis...
un viņa tēvs pirms tam.
Un kādu laiku arī es.
Nav tā, kā tu domā, Haniva. Tavs tēvs bija citāds.
Nesaki viņai to! Tā nav tiesa.
Mani mācīja saķēdēt un pērt,
un sist, un pārdot nevainīgus ļaudis.
Viņš man mācīja spīdzināt.
Bet to daļu no sevis esmu apglabājis, to cilvēku...
dziļā alā.
Bet nu man ir jādara tas, ko es zvērēju nekad nedarīt.
Kas?
Viņš jāpamodina.
-Tēt, es varu iet tev līdzi. Man ir loks. -Nē.
Nē, mīļā.
Tu nedrīksti redzēt, par ko kļūšu.
Es atvedīšu Kofunu atpakaļ.
Es dabūšu daudz Dieva kaula par tevi.
Daudz Dieva kaula.
Čet-čet!
Kas tas bija?
Aizver acis!
Vek!
Lielais Baba Voss.
Lielais gļēvulis.
Lielais...
dezertieris.
Beidzot mans laiks ir pienācis.
Un es dabūšu tavu galvu.
Upokokohua.
Haere Mai!
Pacel!
Tēt, uzmanies!
Tavs puika!
Nē...
Tēti!
Tas esmu es.
Mamm, tas esmu es.
Mamm, viss kārtībā.
-Kofun? -Viss kārtībā.
Kofun!
Mamm, viss kārtībā.
Viss kārtībā.
Haniva! Haniva!
Es esmu te, mamm. Mēs visi esam te.
Piedod!
Lūdzu, piedod!
-Piedod par to kasti! -Ir jau labi.
Piedod!
Mamma?
-Mag... -Nē.
Mamma!
Nē.
Mamma?
Viss, ko esam iemācījušies no grāmatām,
un viss, ko iemācījāmies no svētkiem...
viss, ko esam iemācījušies 17 vasarās...
Nekas no tā mani nemudina iet prom no šejienes.
Un Haniva?
Kā ar tevi?
Cilvēks ir miris.
Slikts cilvēks...
bet tomēr - viņš ir miris.
Es viņu nogalināju,
jo zināju, ka varu viņu nogalināt un netikt notverta.
Viss, ko esmu iemācījusies...
viss, ko esmu izlasījusi...
tas viss...
tas viss mani mudina iet prom no šejienes.
Bet, mamm...
mani biedē...
tas, kas es esmu un ko varu izdarīt.
Un es tikai gribu, lai zini, ka es tevi mīlu, mamma.
Un mīlu tevi, tēti.
Un kādu dienu manas lielās mutes dēļ mani var sadedzināt.
Nē!
Es jau zinu.
Es zinu.
Es jūs pazīstu.
Mani mazie...
Jo es pazinu viņu.
Un ir pienācis laiks jums par viņu izstāstīt.
Par Džerlamarelu.
Pienācis patiesības laiks...
mums visiem.
Viņš bija labs cilvēks.
Bet dažreiz vara labo var iznīcināt.
Es jums pastāstīšu par viņu.
Baba, aizej un atved Perisu!
Viņai arī tas jādzird.
Tulkojusi Inguna Puķīte