Алкенні. Це наш дім. Ми один народ і боремося пліч-о-пліч.
Очистити стіну!
У кінці зими в наше село прийшла жінка.
Вона була три місяці вагітна і не казала, хто батько.
Джерламарел.
Єретик, якого ви шукали.
Відьмолови наближаються.
-Ми в пастці. -Ні.
З цієї гори є інший спуск.
Джерламарел не лише живий. У нього є діти.
Знайдіть його дітей і приведіть до мене.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк
Чет-чет!
Чет-чет-чет!
[СЛІПОТА]
Заплачте, прошу. Не помирайте.
Ні!
Агов! Іди на мене!
Агов! Я тут!
Дивись на...
До мене йди!
До мене!
Хто там? Відповідай, хто ти?
Бачу, мої діти в добрих руках.
Джерламарел...
Це ти?
Так.
Ти прийшов по них?
Ні. Я втікач.
І маю багато роботи деінде.
Рости їм безпечніше з тобою.
Я тримався поряд, щоб ви точно знайшли цю оазу.
І вбивав ведмедів у долині.
Думаю, це був останній.
Ці діти – це дар.
Піклуйся про них.
Даси мені руку?
Що це?
В оазі, за водоспадом, є невелика печера.
Залізь туди. Там ти знайдеш скриню.
Я даю тобі ключа від цієї скрині.
Поговори з Періс.
Скажи їй, що вміст скрині належить моїм дітям.
Відкрий її, коли їм мине 12 літ.
Вони зрозуміють, що всередині.
Що всередині?
Знання.
Знання, які почнуть новий світ.
Кращий, ніж світ наших предків.
Колись ми будемо разом.
Назви їх Ганіва і Кофун.
І я впізнаю, коли вони прийдуть.
Прийдуть до тебе?
Усі відповіді в скрині.
Зачекай. Джерламареле.
Джерламареле!
Джерламареле.
Джерламареле!
Щойно я чув, як Баба Восс кричав ім'я відьмака.
Тебе це не турбує?
-У цьому місці немає закону? -Тут ми далеко від закону.
Баба Восс головний. Ми йому не перечимо.
Баба Восс не диктує закону.
Бог диктує закон.
Можливо, тут ми і від бога далеко.
Баба Восс і Періс засудили мою матір,
твою рідну сестру, до спалення.
За що?
Бо вона сумнівалася, чи мудро довіряти керівництво селом такому чоловікові,
чужинцеві, який нічого не розповідає про своє минуле?
Вони спалили її, бо боялися, що вона говорить правду.
Бог такого не забуває.
І навіть якщо забув він,
я не забуду.
Де ти був?
Баба Восс?
Що сталося?
Кажи правду.
Присядь, кохана.
Чому?
Бо стався Джерламарел.
Каже, що ми знайдемо її за впалим стовбуром.
Я чув перекази.
Не знав, що Тінь живе серед нас у селі.
Саме тому Тіні і є Тінями. Ніхто не знає, хто вони.
Проте в алкенні завжди була Тінь.
Я лишила їй записку на вівтарі, а як вернулася, вона зникла.
Вона прийде сюди.
Як ти дізнаєшся, коли воно з'явиться?
Не знаю. Я роблю це вперше.
Думаю, вона дасть про себе знати.
Чому ти кажеш «вона»?
Бо Тіні – завжди жінки. Чоловіки надто незграбні.
Як гадаєш, хто це?
Хтось, з ким ти розмовляєш щодня.
Хтось, хто вміє приховувати своє тіло.
Ніхто не може водночас бути й не бути.
Вона ходить лиш тоді, коли й інші.
Навіть аюри її не чують.
Вона очищає себе від думок. Навіть провіщення її не бачать.
Вона деінде, її не виявити.
Навіть собаки сприймають її за камінь.
Вона тут.
Тіне...
Вітаю тебе.
Тіне, потрібно, щоб ти ходила тінню за деким у селі
і доповідала все, що почуєш.
Вона не відповість, якщо не підкоришся.
Замри!
Тіне, ти зробиш те, що я прошу?
Це було «так»?
Двічі – «так», один раз – «ні». Так?
Тіне, ця людина – Періс.
Ми вважаємо, що вона відьма. Потрібні докази.
Зможеш ходити за нею тінню?
Тіне, можеш ходити тінню за відьмою?
Як нам тобі відплатити?
Тінь?
«Новий світ», сказав?
Щоб створити новий світ, старий, мабуть, буде знищено.
Це лише скриня, кохана.
Що це?
Це для дітей. Мабуть, іграшка.
Ні, тут приховано якийсь сенс.
Усе, що він робить, має сенс.
Сенс, якого мені ніколи не збагнути.
Я добре піклуюсь, але погано розумію.
Баба Восс, я обираю чоловіка, який про мене піклується,
а не того, хто мене розуміє.
Періс?
Так.
Мене покликав Баба.
Сам Джерламарел сказав, що треба радитися з нею.
Сідай.
Що ще є в скрині?
АБЕТКА
Тут сказано, що те, що зверху, повинне залишатися зверху,
а те, що внизу – внизу.
Як збудувати новий світ з кори?
Вітерець не приносить бачення.
І такого тут багато.
Періс?
Що? Ти знаєш, що це?
Так.
Це книжки.
Що таке книжки?
Бабуся розповідала мені історії, які їй розповідала прапрабабуся.
Ми разом їх уявляли.
Книжки – це священна форма.
Вони мовчать, але промовляють прямо до уяви.
Їх можна спалити, але вони сильніші за вогонь.
У них зібрані всі знання древніх.
Секрети епохи бачення.
У моєї прапрабабці були свої книжки.
Проте відьмолови їх спалили.
Я думала, що всі книжки погоріли.
Джерламарел сказав чекати 12 літ.
перш ніж дати їх дітям.
Мабуть, він вірить, що вони успадкували його здатність чути тишу.
Якщо він у це вірить, це не означає, що це так.
Мої діти не можуть бути прокляті...
Прокляті?
Ми живемо тут одні, у селі, де панують забобони.
Можливо, діти не завжди будуть тут.
Тобто?
Тобто, Періс?
Поки ми не впевнимося, що вони мають цю здатність,
нам не варто через це сваритися.
Їх потрібно закопати, як цінне насіння.
Бо це дари Джерламарела.
А дари Джерламарела завжди добрі.
Хіба не так, Маґро?
Баба Восс,
закопай книжки під гіацинтом.
І дванадцять літ про них не згадуймо.
Ми не самі.
Тіне?
Тіне.
Я отримав твоє послання.
Я тут.
Ти тут?
Тіне?
Вона не говорила.
Заплела те, що почула.
Їх було троє. Баба Восс, Періс і Маґра.
Вони говорили про немовлят.
А відьма?
Немовлята.
Вони кричать, їдять, агукають, нічого більше.
Ось що вона сказала.
Тінь бреше!
Можливо.
Вона не відповідає мені.
Проте я пошлю вістку про відьму.
І відьмолови самі спитають...
Вістку? Як ти пошлеш вістку?
Послання.
Воно попливе за течією через десятки долин.
Хтозна, хто його знайде.
Якийсь бобер.
А я робитиму це двічі на день.
Тричі на день.
І колись наші молитви почують.
Долин і річок так багато. На це можуть піти роки.
Можливо.
Проте ми не втратимо надію.
Тримайте!
Друже.
Я знав, що знайду тебе тут самого.
Як у тебе справи?
Усе гаразд.
Добре.
А в тебе?
У тебе теж усе гаразд?
Справді хочеш знати?
Звісно.
Не все так добре.
Мені не спиться.
Прикро це чути.
Розумієш, удень я чую те, що не дає мені заснути.
Що саме?
Я відчуваю до себе недовіру.
Боюся, що хтось навіть зважився
шпигувати за мною і моїми близькими у мене ж удома.
Не може бути.
Ні для кого не секрет, що ви з тіткою мою сім'ю недолюблюєте.
Тож я подумав, якщо і є хтось, хто необачно хоче мене спровокувати,
то ти точно про нього знаєш.
Але ж це не так, правда?
Ні, не так.
Добре. Це добре.
І добре запам'ятай. Тут я закон.
Кожен може прийти до мене і розказати, що його турбує,
і якщо вони говоритимуть зі мною прямо,
то їх зустріне справедливий, чесний чоловік.
Такий, як я оце зараз.
Та якщо вітер донесе мені шепіт,
і я сам дізнаюся, хто мовець,
то ця людина зітнеться з тим, ким я був колись –
чоловіком, якому до смаку кров і страх.
Якщо комусь є що сказати, прошу, Ґетере Бекс –
порадь їм знайти мене й сказати це,
перш ніж я сам знайду їх.
Слухайте мене!
Ви не змогли надати потрібну мені інформацію.
І ви втратили свої домівки.
Говоріть негайно, щоб не втратити також і життя.
Розкажіть, що вам відомо про єретика й диявола на ім'я Джерламарел.
Розкажіть, що ви знаєте про його дітей.
Ми нічого не чуємо.
Благаю, відпустіть нас.
Якщо ви нічого не чуєте, то з ваших вух жодної користі.
Посланцю!
Звіт для королеви.
«Ми вже кілька місяців ведемо пошуки в горах Сонячної Могили.
Ми просимо в бога допомоги,
але не маємо ні слова, ні запаху, ні знаку, ні надії.
Проте села Сонячної Могили розкидані.
Тут багато гір і забутих плато.
Люди бояться ведмедів та левів і не покидають укріплень.
Тому з важким серцем я прошу ваших дальших вказівок.
Місію завершено?
Я вважаю, що пошуки безнадійні.
Смиренно прошу дозволу повернутися в Паян.
Ваш завжди вірний слуга Тамакті Джун».
Можна я прочитаю сама?
-Я прочитав його вам повністю. -Дайте.
У мене дуже чутливі пальці. Можливо, ви щось пропустили.
Перший лікоть справді від Тамакті Джуна.
Другий в'язав не він.
Тамакті Джун ніколи не смиренний і не слуга,
а за нашою таємною домовленістю
він десятим вузлом в'яже серце – проти підробок,
і це, мій безгрішний лорде Сек, підробка.
Інші писали. Послали вас. На коліна.
-Ваша величність... -На коліна!
Тамакті Джун – королівський збирач податків і відьмолов.
Йому доручили служити 12 літ, і він прослужить 12 літ.
І щодня впродовж своєї служби він полюватиме на Джерламарела.
Бо ненависть і розплата – це два дикі жеребці, що тягнуть його колісницю.
Хто послав вас брехати мені?
Інші стурбовані.
Які такі інші?
Ті, що прагнуть виважених рішень, Ваша величність.
Ваша величність, єретик Джерламарел зник.
У нас і вдома біда.
Свята сила блякне.
Вода затікає в тріщини вічної стіни,
і її рівень зростає.
Боги співають лише на два голоси.
Люди у вас сумніваються.
Ваша величність, військо потрібне вам тут.
Хто в'язав фальшиві вузли?
Лорд Карн.
Леді Зі.
Ще хтось?
Ні.
Удушіться власною брехнею.
Хочу помолитися.
Джерламареле, моє єдине щире кохання.
Колись я молилася отак з тобою.
Колись ми говорили з тобою без слів,
але тепер ти зі мною не говориш.
Тож я звертаюся до тебе в молитві.
Джерламареле, вернися додому в спокої,
приклади своїх гонителів до мого тіла.
Я прощу тобі твої гріхи.
Вернися й подаруй мені дітей з силою, з твоєю силою.
Я прийму єресь Бачення.
Відречуся від своїх богів.
Бо наші діти будуть богами.
А я буду богинею, яку ти колись відкинув.
На віки вічні.
Зважайте!
Лорд Карн і леді Зі,
яких я вважала вірними соратниками.
Благаю, Ваша величність!
Проголошую їх винними в зраді й підробці.
Ми тільки сказали правду.
Правду, яка відома всім.
Вона думає лише про Джерламарела, коли тут, у нас удома,
двигуни ламаються, а вода прибуває.
Вона не боги...
Це правда.
Боротьба за ваші життя
і за порятунок святого міста Паян непроста.
Проте я борюся, бо так заповідали мені предки.
За дорученням бога я богиня, наскільки це можливо.
Тому, як його рука на землі, я стримую розруху,
роблю зиму теплішою, літо – холоднішим, вкладаю магію в наші загорожі
від левів і ведмедів, які розірвуть ваших дітей
навіть на повний шлунок.
Та найбільше я борюся зі світлом,
силою, яка підносить людину вище бога,
силою, яка здатна знову
уярмити відновлений світ ременями й кайданами.
Наші війська на полі бою борються з дияволами світла.
Ми повинні їх шанувати.
А не зрадливо шепотітися за спинами.
Виступати проти мене –
це прискорювати повернення світла й розрухи.
Таке не прощається.
Мені шкода, давні друзі,
але прощавайте.
Ми паянці
Ми святі
Ми обранці
-Саме ми, саме ми, саме ми -Саме ми, саме ми, саме ми
Ми паянці
Ми святі
Ми обранці
-Саме ми -Саме ми
ТРИ РОКИ ПО ТОМУ
Я принесла дітям шипшини.
Маґро...
-Я відчуваю тут... -Так.
Так і є.
Ти відчуваєш смуток і, можливо, радість також, але здебільшого смуток.
Ось.
Улюблена іграшка.
Поклади її будь-де, де завгодно, але тихо.
Ганіво, Кофуне, де ваша іграшка?
Знайдіть свою іграшку.
Дасте її мені?
Молодець.
А тепер дай її тітці Періс.
Іди грайся.
А коли я затуляю їм очі, вони цього зробити не можуть.
Я давно про це знала. Просто...
Просто вдавала, що не знаю.
Та тепер це точно.
Для кого?
Баба!
Ідіть сюди, маленькі. Сюди.
Пограйтеся надворі.
Я зараз підійду.
Я зрозумів тоді, коли Ганіва схопила мене за руку
і сказала, що в сонця є сестра, яка виходить погратися вночі.
Знаю.
То Джерламарел сказав тобі правду, Баба Восс.
Ці двійнята – початок нового світу.
Ми повинні розповісти правду.
Вони – мої діти.
Сутер Бекс і Ґетер Бекс і так називають нас відьмаками.
А в них багато друзів.
Нам потрібно приховати правду.
Джерламарел говорив про 12 літ.
Поки що мовчімо.
До того часу нехай живуть з закритими очима.
Колись давно
чотири брати щасливо жили собі в селі,
такому ж, як наше.
Вони щодня працювали разом.
Один виготовляв запашні парфуми.
Другий пік найсмачніші торти.
Третій грав найвишуканішу музику.
А четвертий пряв шовк на простирадла й сукні,
які на дотик були наче теплий сніг.
Щодня вони щасливо працювали разом
і ніколи не сварилися.
Та одного дня
прийшов хлопчик і заявив, що він їхній давно втрачений старший брат.
Та коли брати запитали, чим займається він,
той сказав, що говорить людям правду.
«Яку правду?» – запитали вони.
«Що ж», – відповів він...
«Скажу, що один з вас – справжній красень,
другий – симпатичний, третій – звичайний,
а четвертий – бридкий».
Братів спантеличили його слова,
бо, якщо ви ще не здогадалися, їх звали
Запах, Смак,
Звук і Дотик.
У їхньому світі не було «бридких» і «красивих».
«То хто з нас який?» – запитали вони свого брата.
«Ви не можете цього знати, тому вам має бути байдуже», – відповів той.
Після цих слів він пішов геть.
«Стривай! Як тебе звати?» – гукнули вони.
«Мене звати Бачення», – відповів він.
Сказавши це, він поїхав геть і залишив їх у роздумах.
Невдовзі брати почали сваритися, хто з них красивий,
а хто бридкий.
Кожен витрачав так багато часу на роздуми про сказане Баченням,
що парфуми втратили запах,
торти втратили смак,
музика – милозвучність,
а шовк затерся й зносився.
Та одного дня вони вернулися додому
й вирішили забути все, сказане Баченням.
Бо до його приходу вони були цілком щасливі.
І невдовзі вони знову відчули себе щасливими.
Бо вирішили, що чотирьох братів достатньо.
І всі вони жили довго й щасливо.
Здоров.
Привіт.
Я принесла подарунок, який двійнята розділять
у свій завтрашній день народження.
Відколи розтала річка, ти про це не говорила.
Про що?
Ми чекали цього дня.
Дванадцять років, Маґро.
Звісно, ти вільна зробити власний вибір.
Так мило з твого боку, Періс.
Якщо вважаєш, що вони надто юні, скільки, на твою думку, треба зачекати?
Ми з Бабою Воссом уже все вирішили.
Закопане залишиться в землі... назавжди.
Це твій вибір?
Це наш вибір.
Ніщо нас не розділить, Періс, навіть ти.
То вони ходитимуть з закритими очима, виростуть тут,
житимуть тут і помруть.
-І лише тут... -Житимуть.
Ось що головне. Хіба ні, Періс?
Ось чого я хочу для них – щоб вони жили.
Якщо їхній секрет розкриють,
якщо щось зі скрині їх видасть,
якщо щось станеться і тисяча інших «якщо»,
то їх спалять.
Якщо книжки в скрині скажуть їм покинути село,
і вони стануть кормом для левів і ведмедів,
то вони помруть.
А коли помираєш, очі заплющуються назавжди.
Одного дня нас знайдуть, їх знайдуть.
Маґро, вони мають бути готові.
-Досить! -Ні, не досить!
Такого життя не досить.
Твоїх відмовок не досить.
Я не повинна наводити тобі виправдання.
А Джерламарелеві?
Джерламарелеві? Джерламарел цих дітей не ростив.
Не збивав їм гарячку.
Не колисав перед сном, бо його не було, він десь блукав.
Твій голос видає.
Ти його ненавидиш.
Чому?
Маґро?
Чому ти зганяєш свою злість на них?
Мамо!
Іди собі, Періс.
Хочу побути з дітьми.
Періс.
Привіт, заходьте. Сідайте.
О, мої дітки.
Великі дітки, з днем народження.
Сьогодні вам уже 12.
Оце так.
Дванадцять років ви берегли таємницю.
І берегли її дуже добре.
Цікаво, чи зможете зберегти ще одну?
Яку саме?
Вона стосується вас і лише вас.
Це найкращий у світі подарунок на день народження.
Що це?
Це книжки.
Ми думаємо, що це книжки.
Ось. Це вказівки, які допоможуть вам почути, що кажуть ці книжки.
Чиї вказівки?
Вашого батька.
А що про це знає тато?
Ні.
Вашого справжнього батька.
Що?
Знаю лиш те, що казала ваша мама.
Я думала, вона сама розкаже.
У нас уже є батько.
Знаю, і він дуже вас любить, Кофуне.
Ганіво,
є іще чоловік,
який урятував вашу маму в хуртовину.
Так вона розповідала.
Вона заблукала, а він її врятував.
І залишився з нею.
Коли вона прийшла в наше село,
ви обоє, двійнята, вже були в ній.
-Його звати Джерламарел. -Ні, ні.
-Зачекай, Ганіво. -Кофуне.
Ганіво. Нехай нікому не каже.
На, візьми послання й прочитай.
Ти смілива. Йди.
Можливо, ми відьми.
Може, історії про бачення правдиві.
Ні.
Правда – в моїх руках.
Невдовзі я все дізнаюся, а ти – ні.
Читай.
«Колись давно
майже всі люди володіли силою, яка є у вас.
Люди використовували цю силу і силу свого розуму,
щоб завойовувати світ.
Вони будували машини, які літали,
машини, які говорили за тисячі кілометрів.
Вони навіть покидали Землю в гігантських човнах.
Маючи таку силу, вони розвивалися швидше за землю і нищили її.
Дехто вважає, що зір у нас забрав бог, щоб урятувати планету від знищення.
Проте через багато років дар світла відродився.
Його отримують обрані, разом зі вказівками, як відбудувати світ.
Я ваш батько.
Я передав цей дар вам.
Ви зобов'язані ним скористатися.
Учіться з книжок, які я вам залишив.
Я ретельно їх добирав.
Також я залишив вказівки, куди вам піти,
коли ви відчуєте, що маєте сили покинути село.
Я чекатиму, коли ви прийдете.
Разом ми почнемо будувати світ заново.
З любов'ю – ваш батько
Джерламарел».
І що нам робити?
Ти відкрила скриню.
Так, Баба Восс.
Без дозволу.
Джерламарел урятував їх від ведмедя, і тебе також.
Він збудував міст.
Провів наше плем'я в безпечне місце.
І просив тебе лише про одне:
«Дозволь їм учитися».
Дозволь їм дізнатися правду
і зробити власний вибір.
Маґра спалить книжки.
-То не кажи їй. -Хочеш, щоб я брехав?
Через свою доброту ти роками казав двійнятам, що ти їхній батько.
Тепер прояви доброту до Маґри.
Мовчання – це не брехня.
Вони говорили, що підуть.
Ти знаєш, що колись це станеться.
-І коли підуть... -Ні.
Коли вони підуть, книжки дадуть їм знання.
Баба Восс, ти добра людина,
-але ти був такий не завжди. -Досить уже.
Те, що ми тут сховалися, не означає, що світ змінився.
Проте двійнята можуть усе змінити.
Вони наша надія, Баба.
Згадай усе, що ти бачив.
Згадай усе, що робив.
Відплати світові, Баба.
Мовчання – це не брехня.
Баба?
Не марнуй дров. Я тебе зігрію.
Ти в порядку?
Так. Усе в порядку.
Іди лягай.
Що там у тебе?
УБИТИ ПЕРЕСМІШНИКА
А в тебе?
ДЖОРДЖ ОРВЕЛЛ
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська