Čet-čet!
Čet-čet-čet!
PĒC TAM, KAD 21. GADSIMTĀ IZPLATĪJĀS NĀVĒJOŠS VĪRUSS,
UZ ZEMES PALIKA MAZĀK PAR DIVIEM MILJONIEM CILVĒKU.
VISI IZDZĪVOJUŠIE KĻUVA AKLI.
TAGAD, PĒC VAIRĀKIEM GADSIMTIEM, DOMA PAR REDZI IR TIKAI MĪTS.
PAT RUNĀT PAR TO IR ĶECERĪBA.
ALKENIEŠU CIEMS PAJANAS KARALISTES NOMALE
Mieru, mieru!
-Perisa! -Tepat esmu. Ceļas Dievs Liesma.
Rīta svētīta dzimšana.
Es jūtu ūdeni. Nāc!
Kur tu biji?
Mani aizkavēja.
Man nogāja ūdeņi.
Tagad es iedziedāšu tavu mazuli pasaulē.
Atrodi ceļu, bērns Ceļu, bērns, ceļu, bērns
Atrodi ceļu, bērns Ceļu pie manis
Mātes rokas lūgšana Tēva rokas lūgšana
Atrodi ceļu, bērns Ceļu pie manis
Iznāc
Nāk ar galviņu pa priekšu.
Tas ir labi.
Iznāc, bērns Iznāc
Magra, es jūtu austiņu. Tā ir kā slidens pumpuriņš.
-Labi, labi. -Tagad stipri.
-Dabū to laukā! -Jā, jā.
Kur ir Baba Voss?
Baba Voss ir aizņemts.
Ņem! Padzeries!
Mums nevajag to lielo lempi.
Šis ir sieviešu darbs.
Gribu, lai mans vīrs pirmais sajūt mazuli.
Drīz viņš būs klāt.
Kas tā par skaņu?
Drīz tavās rokās būs maza dzīvība. Domā par to!
Perisa, es dzirdu nogalēšanas virves.
Kāpēc viņi tās paņēmuši?
Vai ciemam uzbrūk?
Mūsu odēji ziņoja, ka pa ieleju nāk laupītāji.
Vīri ar zirgiem un suņiem. Viņi ir kalna pakājē.
Kur ir mans vīrs?
Baba? Baba Voss vada aizstāvību.
Pie ieročiem! Sekot man!
-Čet! -Čet!
Uz valni!
Odēji, sajūtiet vēju!
Suņi, zirgi un vīri. Šķeļ dubļus un niedres.
Viņi šķērso upi.
Viņi kūpina karalienes Keinas raganu mednieku dižskābarža dūmus.
Varbūt viņi gar upi tikai iet uz nākamo ieleju.
Matala, pareģo! Kāds ir viņu nolūks?
Es jūtu varmācīgu nolūku. Varmācīgu un drīzu.
Cik ajuru?
Dučiem zirgu un daudz maršējošu vīru.
Divi simti, varbūt vairāk.
Tie nav laupītāji. Tā ir vesela armija.
Alkenieši, šīs ir mūsu mājas.
Mēs esam kopā un cīnīsimies kopā.
Gatavojieties kaujai!
Es, Baba Voss, zvēru aizstāvēt alkeniešu Lielo Liesmu!
Brīnišķo Liesmu!
Atpakaļ pie karalienes savu suņu vēderā.
Ejam, brāļi, cīņā...
Sekojiet man!
Celies augšā!
-Ak Dievs! -Celies! Nāc!
Kas mums uzbrūk?
Droši vien nomadi, kas medī vergus.
Perisa...
Es dzirdu, ja tu melo.
Manas ausis pamana visu.
Dzirdu, ka tavā balsī ir aizvērtas durvis.
Tavs uzdevums tagad ir elpot.
Elpot un spiest.
Es saklausu noslēpumus. Ko tu man nestāsti?
Kā lai es ko zinātu? Esmu veca sieva.
Jā, kas runā ar putniem un miegā dzird nākotni.
Trīs naktis sauca pūce.
Ko viņa teica?
Teica: "Raganu mednieki nāk."
Raganu mednieki? Kādēļ lai viņi nāktu šurp?
Kaut kas liek man domāt, ka nāk tevis dēļ.
Es teicu - atsieniet to draņķa virvi!
Hei! Es teicu - tūlīt atsieniet to draņķa virvi!
Atsieniet to draņķa virvi!
Puika, kurš jāpārmāca.
Kas tur?
Es prasu, kas tur.
Hei!
Kas tur?
Kas tur ir?
Es teicu - atsieniet to draņķa virvi tūlīt pat!
Es esmu Tamakti Džuns, raganu mednieku ģenerālis.
Manā priekšā ir jāmetas ceļos.
Piedodiet, kungs! Es esmu Geters Bekss.
Es jums sūtīju ziņu, lai nākat šurp.
Tad jau man būtu jāatvainojas.
Puika, kas nodod savu cilti, lai paveiktu Dieva darbu.
Tas esmu es, patiesi.
Ziņoji, ka tev ir informācija
par cilvēku, kuru es meklēju.
Par ķeceri, kam pati karaliene Keina ir piespriedusi nāvessodu.
Par velnu, kurš nogalināja pašas karalienes māsu.
Vienkārši pasaki, ko tu par viņu zini!
No jūsu sūtņiem zinu,
ka par informāciju, kas ļaus viņu noķert, pienākas atlīdzība.
Atlīdzība būs nākamais elpas vilciens, ja tava informācija būs noderīga.
Lai runātu, man vajag kaklu.
Mani ajuri dzirdēs melus tikpat skaidri kā kāju, kas salauž ledu.
Apsolu, kungs! Nekāds ledus nelūzīs.
Runā!
Ziemas beigās mūsu ciemā ieklīda sieviete.
-Svešiniece. -Atslābinies!
Viņu atrada mūsu ogulājos.
Teica, ka sniegavētras laikā apmaldījusies.
Viņa lūdza viņu pieņemt, jo bija trešajā grūtniecības mēnesī.
Mūsu ciema vecākais teica, ka parūpēsies par viņu.
Viņam pašam nevar būt bērnu, tāpēc viņš apprecēja viņu.
Kopš tā brīža viņi ir kopā.
Pasaki kaut ko noderīgu! Un ātri!
Viņa neteica, kas ir bērna tēvs.
Bet, kad viņa atnāca uz ciemu...
viņai bija šī kaklarota.
Tā ir mīlestības apliecinājums. Uz tās ir vārds.
Izlasiet!
Džer, la, ma, rels.
Džerlamarels.
Tas ir jūsu meklētā ķecera vārds, vai ne?
Un pašlaik ciemā kalna galā
sieviete dzemdē tā sātana bērnu.
Ja steigsieties tagad uz ciemu,
šī sieviete un Džerlamarela bērns būs jums rokā.
Geter Beks...
pastāsti, kā tavs ciems tiek aizsargāts!
Ja atradīšu sievieti, kas dzemdē sātanu,
varbūt atstāšu tevi dzīvu.
Ja ne, sadegsi arī tu.
Puika vai meitene?
Tas ir puika.
Desmit pirksti kājām. Desmit rokām.
Divas spēcīgas plaušas.
Sindžeja. Mamma.
Sveiks!
Sveiks, mazais!
Jā! Sveiks!
Malacis, Magra!
Malacis!
Pēdiņa!
-Pēdiņa? -Ir divi.
Otrs nāk ačgārni. Sindžej, asu nazi!
-Magra, man viņš ātri jādabū ārā. -Jā.
Ieelpo! Izelpo!
Ieelpo! Tagad!
-Čet-čet! -Čet-čet-čet!
Baba!
Iluna!
Nojaukt valni!
-Nojaukt valni! -Nojaukt valni!
Nojaukt valni!
Pareģo!
Es jūtu spēcīgu naidu.
Bet klusu.
Ajura?
Zirgi sprauslā, kārpīdamies pa oļiem.
Daudz zirgu. Viņi slēpās aiz upes čalas.
Viņu kavalērija gandrīz nav sarukusi.
Viņi upurēja tikai dažus.
Viņi zināja, ka ir jāpagaida.
Uz ciemu!
Šī nogāze ir vienīgais ceļš lejā no kalna, tā ir?
Aizas un stāvas klintis visās pusēs, izņemot šo.
Tāpēc mūsu senči šo vietu izraudzījās.
Esam vienīgie atlikušie alkenieši.
Un es būšu pēdējais.
Jā. Ak Dievs!
Šī ir meitene.
Sindžeja. Mamma.
Dievs, vairāk ne!
Es dzirdēju, ka nodreb zeme.
Vai man tā izlikās?
Nē, neizlikās.
Sindžej, tīru ūdeni!
Alkeniešu likums saka: pirmajam vārdam, ko teiksi,
ir jābūt viņu tēva vārdam.
Tad viņi to zinās savas dvēseles dzīlēs.
Nesaki "Baba Voss"!
Tam jābūt īstajam tēvam, citādi notiks kas ļauns.
Džerlamarels. Tavs tēvs.
Esi gatava man par viņu pastāstīt?
Par to, kas viņš bija.
Esmu jau stāstījusi.
Viņš bija svešinieks.
Es aizklīdu no sava ciema. Sniegavētras laikā apmaldījos.
Pūces man stāsta ko citu.
Ko tad tās stāsta?
Karavīri ir atpakaļ.
Baba Vos, tu upurēji akmeņus?
Mums nebija izvēles.
Ielejā ir raganu mednieki un puse karalienes Keinas armijas.
Raganu mednieki?
-Te nav raganu. -Arka!
Izsludinu alkeniešu parlamenta sēdi.
Uzklausiet! Mūsu vaļņa vairs nav.
Mums nebija izvēles. Bet ienaidnieks joprojām ir ielejā.
Dievs Liesma ir devis lietu. Viņi nekāps pa nogāzi šādā laikā.
Tātad mums ir laiks.
Laiks kam? Mēs esam slazdā.
Mums ir vīri un lāču lamatas pa perimetru.
Mēs novilksim virves, lai apturētu zirgus.
Tas jāizdara, pirms beigsies negaiss.
Laika ir maz.
Gatavojieties!
Baba Voss?
Nē, lācis.
Magra, vai mēs esam trīs?
Jūs esat četri, Baba Vos.
Ej, lielais lempi! Nesaspied viņus!
Puika un meitene.
Es jūs atstāšu.
Nē, Perisa, paliec!
Esi ar mums!
Vai akmeņi paņēma viņus visus?
Divkārša svētība. Dievs Liesma.
Baba, vai akmeņi nosita visus?
Nē.
Tad kā mēs šodien izdzīvosim?
Nezinu.
Viņiem ir zirgi un suņi.
Un, kad beigsies vētra, viņi nāks mums pakaļ.
Visu mūžu es gribēju atrast mieru...
uzcelt māju, ņemt sievieti un radīt bērnus.
Un nu, šajā pēdējā brīdī, man ir divi.
Viens, divi.
Es viņus būtu mīlējis tik ļoti...
kā esmu iemīlējis tevi, Magra.
Jā. No pirmā brīža...
Baba Vos, tev jānāk. Viņi ir nobalsojuši bez tevis.
Vai novilkāt virves?
Nē, Baba Vos.
Mēs turpinājām tevis sasaukto parlamenta sēdi.
Tika norādīts, ka raganu mednieki nenāk,
ja vien nedomā, ka te ir raganas.
Pie mums viņi nekad nenāca...
Kamēr te neatnāca tā kuce un neapbērnojās.
Perisa, mums kaut kas jādara.
Paliec! Tiek jau darīts.
Tas brīdis ir pienācis.
Kāds brīdis?
Tonakt, kad svešinieks tevi te atveda...
viņš atstāja uz mana altāra šo vēsti.
No Džerlamarela.
Sagatavo mazuļus tālam ceļam!
Tika saņemts priekšlikums:
ja atdosim to sievieti un bērnus raganu medniekiem,
viņi varētu likt mūs mierā.
Baba Vos, mums nav laika.
Tie bērni pat nav tavi.
Labi.
Jums ir jādara, kā nobalsots.
Bet būs grūti dabūt sievieti un bērnus
lejā no kalna bez rokām un kājām.
Baba Vos, tu esi liels vīrs, bet mūsu ir daudz.
Nevari nogalēt mūs visus.
Nē, bet pirmos sešus vai septiņus varu.
Tie, kas grib būt starp tiem,
panāciet uz priekšu!
Mans asmens ir gatavs nosūtīt jūs uz debesīm.
Arka.
Kvartermeistars.
Es atbalstu Babu Vosu!
Iluna. Ajura.
Nogalēšanas virve. Atbalstu Babu Vosu.
Bova Laiena. Nāves deja.
Es atbalstu Babu.
Belū. Nāves deja.
Es saku: Baba Vos... ej malā!
Nolieciet ieročus!
Mēs visi esam alkenieši.
Ieklausieties!
Sajūtiet! Lietus beidzas.
Raganu mednieki ir tikuši kalnā līdz pusei.
Kad zināms, ka ciemā ir raganas,
visam ciemam ir jānodeg.
Tāds ir viņu princips.
Ar bērniem nevar nopirkt jūsu dzīvību.
Un ko tu iesaki?
Jūs domājat, ka esam te slazdā. Tā nav.
Ir vēl viens ceļš prom no kalna.
-Ja vien tu esi putns. -Nē! Ir tilts.
-Kas? -Pāri aizai. Aiz zvaniem.
Alkenieši ir bijuši uz šī kalna paaudzēm ilgi.
Tilta nekad nav bijis.
Tagad ir, sapņotāja.
Kurš to uzcēlis?
Cilvēks.
Cilvēks nevar uzcelt tik garu tiltu.
Tā kā laika nav, domā par viņu kā par dievu.
-Kā tu tik daudz zini? -Jautājumiem nav laika.
Viņa zina tāpēc, ka arī pati ir ragana.
Kaut arī es būtu ragana, esmu jūsu vienīgā cerība.
Viņi ir 400 sirdspukstu attālumā.
Tie, kas paliks, sadegs.
Sievietes un bērnus izvaros.
Pat ja tilta nav,
aiza ir labāka nāve.
Savāciet mantas!
Vai zini ceļu uz šo tiltu?
Jā. Tici!
Magra. Vai varēsi paiet?
-Jā. -Jā?
-Jā. -Nāc, mīļā!
Savāciet mantas! Ņemiet tikai to, ko varat panest!
Perisa!
Saki, kā tu atradīsi to tiltu?
Viņš man atstāja norādes.
-Kas ir "viņš"? -Mazuļu īstais tēvs.
Baba Vos, esi tāds milzis, kādu tevi pazīstu, un pārvari šīs sāpes!
Nāciet te!
Tālāk mums nevajadzētu iet.
Tici, mamma.
Ejiet! Nebaidieties!
Taka ir te. Taka uz tiltu.
Tas ir neprāts.
Neviens cilvēks nevar uzcelt tiltu pār šo upi.
Zirgi 100 sirdspukstu attālumā.
Ātrāk!
Glābiņš! Ciets pamats tukšumā.
Rindā, lai ietu pāri!
Atvediet Geteru Beksu!
Es esmu gaisā. Brīnums.
Es esmu gaisā!
Ātrāk!
Es iešu.
Nūjas virs virvēm!
Es būšu aiz tevis.
Es palikšu un viņus aizturēšu.
Tu teici, ka Saules kapa virzienā viņi izbēgt nevar.
Nevar.
Tikai aizā, kas ir droša nāve.
Es dzirdu bērnu raudas.
Divi jaundzimušie. Uz Saules kapa pusi.
Ak Dievs!
Magra!
Man viss kārtībā!
Tilts vēl turas!
Ej! Ātrāk! Paglābies!
Ajuri!
Tikai strauja ūdens skaņa. Un tuvu.
Atlaidiet suņus!
Ej!
Zeme! Cieta zeme!
Cieta zeme. Nāciet!
Esiet modri! Nāciet!
Ātrāk!
Klusums.
Tā.
Klusu, klusu!
Nē.
Tas ir tilts.
Geter Beks!
Atsieniet viņu!
Mēs esam uz šī kalna gadiem. Te nav tilta.
Patausti!
Tu pirmais.
Nē! Aiza ir nāve.
Palikt ir nāve. Ej!
Vīri, sekojiet!
Paejiet nost!
Pagaidi!
Kas tur ir?
Es, Geters Bekss.
Jūs, maitas, mani atstājāt!
Geters!
Ķeries pie rokas!
Vēstnesi!
Ziņa karalienei.
KANZUA DAMBIS KARALIENES KEINAS PILS
Ejiet! Gribu lūgties.
Tēvs...
kas esi mums apslēpts...
kura spēku mēs jūtam, bet nevaram aizskart!
Tavs prāts notiek šajā svētajā vietā!
Dod mums šodien to spēku, ko dod Dievs Liesma
un kas nāk no svētā upes ūdens!
Vadi un dari līdzenas takas!
Nolādi mūsu parādniekus!
Dod mums liesmas un dūmus!
Jo tev pieder tumsība, spēks...
un gods.
Mūžīgi mūžos.
Āmen.
Jā?
Ziņa no Saules kapa, Jūsu Majestāte!
Nāc!
Viņš iesējis savu sēklu.
Kuš! Tausti! Es runāšu.
Tas sātans, kurš nogalināja manu māsu,
kurš sludina redzes ķecerību,
kuram ir dots gaismas spēks, - Džerlamarels -
ir ne vien dzīvs,
bet savu dzīvību ir nodevis tālāk.
-Terapeit! -Jā, Jūsu Majestāte!
Mēs par to esam teoretizējuši.
Stāvi mierā! Tas nav nekāds noslēpums.
Un reiz es tev jautāju...
"Vai tici, ka ļaunais gaismas spēks var tikt nodots bērnam?"
Nē. Es neticu, ka tas var tikt nodots bērnam.
Nemelo man!
Es to dzirdu.
Tas paņem tik daudz laika.
Piesardzības, baiļu.
Esi taču godīgs!
Godīgi sakot, es nezinu.
Jūsu Majestāte, Džerlamarels ir viens cilvēks.
Viņš pienesa mums ēdienu šajā pašā telpā.
Viņš piedzima verdzenei, un spēks, par ko viņš jums stāstīja...
varbūt viņš bija sulainis, kas grib atstāt iespaidu uz karalieni
ar stāstiem, ko dzirdējis šūpulī.
Mums ir problēmas tepat galvaspilsētā.
Svētais spēks no upes pieviļ.
Cilvēki runā, ka zaudējam Dieva labvēlību.
Varbūt ir laiks vest mūsu labākos kareivjus mājās.
Ceļos!
Jūs aizmirstat...
ka ļaunā gaisma reiz gandrīz iznīcināja pasauli.
Cilvēki to izmantoja, lai kontrolētu un sagrozītu Dieva nodomus.
Meži nodega. Gaiss piepildījās ar indi.
Lēdija Zī, nosūti vēsti uz Saules kapa zemi!
Viņu uzdevums tagad ir atrast ne vien Džerlamarelu,
bet arī viņa bērnus.
Un atvest tos pie manis.
Šodien...
mēs esam ienākuši jaunā pasaulē.
Cilvēks, kurš uzcēla tiltu, lai mūs tajā ievestu,
rādīs mums ceļu tālāk.
Perisa, kas ir šis cilvēks?
Viņu sauc Džerlamarels.
Reiz es viņu labi pazinu.
Viņš ir ķeceris.
Raganu mednieki meklēja viņu, jo viņš sludina ķecerīgu vēsti.
Viņš teica, ka viņam ir spēks, ko mēs sauktu par maģisku vai ļaunu...
bet reiz tas esot piemitis gandrīz visiem cilvēkiem uz zemes.
Viņš sludina, ka Dieva kaulu, no kā izgatavojam ieročus un darbarīkus,
nav radījuši dievi, kā mums tiek teikts.
Arī mūžīgo gludumu, kas nesatrūd.
Un līdzenos, taisnos Pajanas kalnus.
Tos visus radījuši cilvēki.
Tādi paši cilvēki kā mēs, kam bija tā pati zudusī spēja, kas viņam.
Džerlamarels teica, ka nespēj man to izskaidrot.
Viņš tikai teica, ka spēj redzēt.
Un, ja sekosim viņa norādēm, mēs atradīsim patvērumu.
Aiz mums nekā nav.
Ja kāds iebilst, tad sakiet tūlīt, lai labāk tiekam uz priekšu.
Tad viss izlemts.
Tālāk ir upe.
Mūsu odēji sajutīs tur augošos vītolus.
30 dienas un 30 naktis mēs iesim tai blakus.
Kad taka pie upes izbeigsies,
mēs iesim pa ūdeni, lai suņi nevarētu mums sekot.
Mūs vadīs Džerlamarela atstātā mūzika.
Drīz pēc tam
mēs izdzirdēsim ūdenskritumu. Tas ir 20 vīru augsts.
Un, izejot caur ūdenskritumu, mēs atradīsim patvērumu.
Vietu, kur neviens neiedrošināsies nākt.
Vietu, kur varēsim sākt jaunu dzīvi
mierā un drošībā.
Teikts, ka te ir trepes.
Arka!
Es kāpšu pirmais.
Ja tās noturēs manu svaru, tās noturēs jebko.
Baba, lūdzu!
Tas ir droši!
-Ledus, ledus... -Ledus...
Odēj, kas priekšā?
Ko viņš mums atstājis?
Visu.
Te mēs celsim savas jaunās mājas.
Tā šķiet kā paradīze.
Bet, Baba...
tev jāzina...
Tu būsi vadonis ciltij,
kam jāslēpjas no pasaules un raganu medniekiem mūžam.
Paturi to prātā!
Kādu dienu mūs var atrast.
Mums jābūt modriem.
Tulkojusi Inguna Puķīte