Čet čet!
Čet čet čet!
Haniva, Kofunai, aš labai džiaugiuosi jus matydamas.
Ar tu...
Aš - Dželamarelas. Jūsų tėvas.
Išgirdęs apie karalienę ir tai, jog Raganų medžiotojai rado alkenius,
išsigandau dėl jūsų.
Leiskit man į jus pažvelgti.
Jūs turbūt išvargę po kelionės.
Ateikite. Aš jus įkurdinsiu.
Nušvitimo namai.
Nieko panašaus nebuvau matęs.
Radau geriausiai išsilaikiusį pastatą.
Kadaise čia buvo kalėjimas, tad pastatytas tvirtai.
Kelis metus ieškojau dalių, iš kurių surinkau generatorių,
dabar mes turim elektrą apšvietimui, karštam vandeniui ir šildymui.
Visi nekantrauja jus pamatyti.
Visi?
Čia aš.
Susipažinkite su savo broliais ir seserimis.
Haniva, Kofunai, pagaliau jūs čia.
Aš - Olomanas, jūsų brolis.
Čia - Ševa.
- Čia Noni, Semis. - Sveiki.
Čia - Šyna.
Sveiki.
Malonu susipažinti.
O šie du maži patrakėliai - Haja ir Hovė.
Jūs, turbūt, išalkote. Eime valgyti.
Už maistą, kurį valgome, už šeimą, su kuria valgome,
įskaitant mūsų naujai atėjusius brolį ir sesę,
dėkojame.
Galim valgyt.
Dabar jums reikia pailsėti.
Haniva, čia tavo kambarys.
Kofuno - už sienos.
Tavo drabužiai. Tavo lova.
Tai Klodo Monė paveikslas.
Ne tikras, o jo reprodukcija.
Gražu, tiesa?
Taip.
Geriausią dalį palikau pabaigai.
Čia - jūsų dušai.
Šiame butely - muilas.
Vanduo tek jau pašildytas.
Taip. Mes skaitėme apie tai knygose.
Spėju, praustis juo bus maloniau, nei skaityti apie tai.
Eikš, Kofunai. Parodysiu tavo kambarį.
Ar miegosim su šiais drabužiais?
Spėju, taip.
Jei visi mes - viena didelė šeima, kodėl nemiegam kartu?
Aš galvojau tą patį.
Eikš. Gulkis.
Toks šiltas ir be ugnies.
Pasiilgau tėčio.
Aš jo irgi ilgiuosi.
Kaip manai, mes dar jį pamatysim?
Nežinau.
Mes palikome jį vieną
po to, kas nutiko mamai.
Nesuprantu, kodėl mes čia atėjom.
Niekas neturi kalbėti su ja.
Niekas prie jos neturi prieiti. Saugok ją lyg nuo to priklausytų tavo gyvybė.
Ar ji priklauso?
Taip.
Buvai teisi.
Įspėjai mane, kad anksčiau ar vėliau
imsiu gailėtis, jog palaikiau tavo sesers karaliavimą.
Tačiau aš abejoju, ar pati žinojai, kaip tiksliai išsipildys tavo žodžiai.
Visi šie kareiviai prarado tėvus, vaikus, brolius, seseris, žmonas.
Kiekvienas iš jų gali imti ir surengti maištą prieš ją... arba mus.
Jei sužinos, ką ji padarė.
Bijau, kad tada jų nesustabdysi.
Jei.
Kaip jie gali nesužinoti?
Vieninteliai tai žinantys esam tu, aš, tavo raganius,
karalienės bendrininkė, dabar saugoma.
Ir pati karalienė.
Anksčiau ar vėliau tavo vyrai norės išgirst savo karalienę.
Tada paaiškės tiesa, kaip mes galim tam sutrukdyt?
Jai negalima leisti išeiti iš to pastato kaip karalienei.
Ką tai reiškia?
Tai reiškia, kad yra dvi galimybės.
Arba ji išeina iš ten pati, savo noru atsisakiusi sosto,
palaiminusi seserį kaip savo įpėdinę ir sutinkanti paklusti jos valiai,
arba ji neišeina iš ten iš viso.
Kad ir ką jai sakysi, ji sosto neatsisakys.
Kad ir ką aš jai sakysiu, ji neatsisakys.
Todėl tu turi pamėginti.
Tu - princesės Magros pusėje, taip?
Raganų medžiotojas tave patikėjo mane saugoti.
Spėju, tai reiškia, jog esi prisiekęs arba jam arba jai.
Spėju, esi ištikimas jai,
nes girdėjau panieką jo balse, kai jis kalbėjo su tavim.
Tau derėtų patylėti.
Dar vakar buvau paties žiauriausio vyro nuosavybe.
Aš tai priėmiau, nes tai buvo geriau, nei alternatyva
iki tos akimirkos, kai alternatyva tapo geresne.
Ką konkrečiai esi jai pažadėjęs?
Ištikimybę galbūt.
Išskyrus paklusnumą,
savo ateitį, savo gyvenimą?
Ar taip gali būt?
Karalienė man aiškiai leido suprasti, ką gausiu, jei padėsiu jai.
Todėl sakau tau aiškiai,
ką gausi tu, jei padėsi man.
Gerai tarnauti leitenantu princesei,
bet kur kas geriau būti pačios karalienės leitenantu.
Kas tai?
Skaityk.
Kadaise, prieš visa tai,
kai tu dar gebėjai blaiviai mąstyti,
prisimenu kitą savo seserį.
Atėjau čia vildamasi, kad ji vis dar yra.
Ir kad ji suvoks savo tikrąją padėtį
ir priims teisingą sprendimą.
"Atsisakyti sosto."
Patvirtink tai savo antspaudu.
Ir perskaityk tai visiems kareiviams, dabar pat.
Ir priimk faktą, jog toliau gyvensi paklusdama mano valdžiai.
Ką tu įsivaizdavai?
Eidama čia, galvodama, kad aš tai padarysiu dėl tavęs.
Dėl manęs?
Gali sutikti, gali ir ne.
Aš tau siūlau tau iš gailestingumo tau ir mūsų tėvo atminimo.
Tu pati spręsk, sutikti su tuo ar ne.
Bet pasirinkimas - ne mano, Magra.
Pati supranti.
Juk aš negaliu dėl to derėtis.
Derėtis, kai esu spaudžiama mirtimi
ar dalyvauti tavo vienos suprantamoje prasmėje.
Tik dievai sprendžia, kas karalius ar karalienė.
O kai jie nusprendžia, tai paliudija Mirtis.
Antraip nėra nei įpėdinystės, nei didenybės, nei teisumo.
Vien apgailėtinas melas, sugalvotas apgailėtinų žmonių.
Jei užsimanei mano dieviškumo,
vienam jūsų teks išdrįsti paimti peilį ir ateiti čia.
Dievo įstatymas, dievo balsas, dievo žodžiai.
Nuostabu, kai jie sutampa
su tavo norais visada ir visur.
Tuomet lemta, kad sulauksi savo galo tokioje skylėje kaip ši,
skelbdamasi, kad dievas - tavo pusėje,
kuomet netekai visko ir visų,
ko taip troškai ir siekei.
Pasiūlymas atsisakyti sosto galioja.
Sutik arba nesutik.
Spręsk pati.
Aš išsimiegojote?
Ne.
Galiu įsivaizduoti.
Juk palikote viską, ką lig šiol žinojote.
Natūralu, kad jaučiatės sutrikę.
Bet pažadu jums, yra priešingai.
Jūs dabar - savo šeimoje.
Eime, aprodysiu jums čia viską.
Čia mes kasdien mokomės.
Paduok pieštuką.
Turim labai daug sužinoti.
Tiesa?
Štai, mūsų biblioteka.
Prireikė beveik dešimties metų surinkt visas šias knygas.
Fizika, matematika, medicina,
istorija, geografija, inžinerija, literatūra.
Mūsų protėviai labai kruopščiai dokumentavo
savo žinias ir pasiekimus ateities kartoms.
Galima pamanyt, kad žinojo, jog vieną dieną to prireiks.
Aš taip noriu dalytis su jumis mūsų dovana.
Ši dovana kartais gali tapti prakeiksmu, tiesa?
Nes kasdien matom, kaip švaistomas
mūsų ir šio pasaulio potencialas.
Ir jautiesi vienišas.
Tikrai?
Kofunai, suprantu tave.
Turėjom slėptis nuo visų.
Būtent.
Aš daug keliavau, ieškodamas tokių kaip aš.
Perėjau Trivantesą iki pat Vakarų Dykynės.
Apėjau Pajų vakarinę dalį iki pat Atlanto.
Ir nesutikau nė vieno reginčio žmogaus.
Tu matei vandenyną?
Aš jame maudžiausi.
Tai kodėl grįžai čia?
Kad įkurčiau šiuos namus.
Žinių citadelę.
Šventovę, kurioje galim rinktis ir saugiai mokytis.
Apšviesdami save, o paskui ir kitus mūsų protėvių žiniomis.
Bet sakei, kad kitų reginčių neradai.
Neradau. Todėl padariau jus.
Ar mes visi - tavo vaikai?
Taip. Tu, Kofunas.
Olomanas, Ševa.
Išskyrus du mažiukus.
Jie - Olomano.
O kur jų motinos?
Jie karštai mylėjo savo motinas, kaip ir jūs.
Čia ji visad laukiama.
Mūsų motina žuvo.
- Ką? - Raganų medžiotojai ją nužudė.
Man labai gaila.
Man ji patiko.
Matyt, ne itin, nes ją palikai.
- Kofunai. - Besilaukiančią tavo vaikų.
Tu nematei mūsų nė sykio gyvenime.
Ar nenorėjai mūsų pažinti?
Kas mes, kokie mes?
Turi teisę pykti.
Meluočiau sakydamas, kad nesigailiu,
jog negerai pasielgiau.
Buvau jaunas. Neišmintingas.
Būti išrinktuoju nereiškia būt tobulu.
Toli gražu.
Bet aš - išrinktasis, Kofunai. Privalai tai suprasti.
Regintis vaikas pas aklus tėvus.
Aš gimiau, kad tapčiau tiltu, jungiančiu šį tamsos pasaulį
su geresniu iš ateities.
Mums suteikta dieviška misija. Ir apie mus kalbės.
Mūsų vardai bus įrašyti į žmonijos istoriją.
Eime. Parodysiu jums generatorių.
Ką tu darai?
Jam nusispjaut, kad mūsų mama mirė.
Žinoma, kad ne.
Jis išties nuliūdo, bet ji juk nebuvo jo žmona.
Ne, ji tik nešiojo jo kūdikius.
Nešiojo mus, Kofunai. Manau, tu neteisingas jam.
Jis tiki, kad mes - išrinktieji, kad turim nešti šviesą į šį pasaulį.
Išrinktieji.
Gimę.
Vadink tai kaip nori, bet aš žinau, jog iki šiol mes gyvenom baimėje.
Persekiojami žmonių, kurie turėtų mūsų bijoti.
Pala, tu nori, kad tavęs bijotų?
Verčiau tegu bijo, nei degina kaip raganą.
Eime?
Ar čia visur - anglys?
Taip. Turim nuosavą kasyklą už tvoros.
Pajų žemėje yra daug anglies.
Iš čia - energija šviesai?
Taip. Parodysiu.
Olomanai.
Labas rytas.
Degdama boileryje, anglis išskiria garą.
Jis patenka į turbinas, kurios suka generatorių, o šis kuria elektrą.
Tu viską padarei vienas?
Taip. Aš jį atstačiau.
Bet Olomanas jį puikiai patobulino.
Aš tik pridėjau garo spaudimą praleidžiantį vožtuvą.
Reikia valdyti spaudimą,
antraip jis bus arba per didelis arba jo nebus visai.
Bet kuriuo atveju, tada elektros nebus.
Įsivaizduokite, kiek pasieksime, kai mūsų bus daugiau.
Galėsime apšviesti miestus.
Kam akliesiems šviesa?
Tie miestai bus regintiems.
Mūsų - dešimt. Kur dings likusieji?
Tu juos tiesiog paliksi?
Ne, Kofunai.
Bet suprask, jog gyvenime
aklumas yra nenormalumas, o ne rega.
Greit jie patys ateis pas mus
prašydami reginčių vaikų nuo mūsų.
Vaikų, kuriuos reikės mokyti tokioje vietoje.
O ateityje - daugelyje tokių vietų, kaip ši.
Dievas, gamta, vadink tai kaip nori,
išrinko mus, kad atkurtume reginčią žmoniją.
Tai - mūsų atsakomybė.
- Ačiū, Olomanai. - Prašom.
Kofunai.
Suprantu, kad prie Dželamarelo reikia priprasti.
Jis mano, kad jis - koks dievas? Kad mes visi - dievai?
Ne, ne dievai, bet naujos rūšies pradininkai.
Seniai išnykusios rasės palikuonys, galintys padėti suvokti savo tikrą jėgą
po 500 metų gyvenimo tamsoje kaip išsigandusių gyvulių.
Išsigandusių gyvulių?
Tu nepažįsti mano tikrojo tėvo.
Aš suprantu tave, Kofunai.
Mano pirmosios dienos čia irgi buvo sunkios.
Tu dar nesupranti, jog nepaisant fakto, jog tu matai,
gyvenai tamsoje visą savo gyvenimą.
Palauk truputį.
Gal Dželamarelas mūsų ir neaugino, bet jis padarė mus su tikslu.
- Nešti šviesą į šį pasaulį. - Būtent.
Gali pradėti paimdamas šį kastuvą.
Raganų medžiotojai išžudė tavo žmones.
Mes jų gedime.
Mes, valėjai, esame pažinę netekties skausmą,
bet mano žmonės bijo, jog jūs priviliosite čia Tamaktį Džuną.
Mūsų vaikas sunkiai sužeistas, jai reikia gyduolių.
Miške ji ir dienos neištvers.
Ir ją atstumsi?
Palikite mergaitę.
Bet jūs abu turite pasitraukti kuo toliau nuo čia.
Duodu žodį.
Drąsioji Lanko Liūte.
Bet kur jūs eisit?
Dievo liepsna težino.
Bet valėjai tau bus geri.
Įsikurk čia.
Kitur tau nėra vietos, Lanko Liūte.
Tavo motina - dvasioje su tavim.
Pranašauju tau ilgą gyvenimą, brangi mergaite.
Ir daug kelionių.
- Čet čet. - Čet čet čet.
Mano drąsioji Liūte.
Aš - su Baba.
Mes niekada nepamiršime tavęs, Liūte.
Likom vieni du, milžine.
Kokius dievus tu užrūstinai, kad to nusipelnei?
Motina man sakydavo, liūdnos dienos trunka tiek pat kiek ir linksmos.
Ji - irgi pranašė?
Ne. Ji mėgo išgerti.
Bet pamoka ne mažiau vertinga.
Jau šąla.
Reikia susikurti laužą. Einu, ką nors sumedžiosiu.
Pulkininke. Kokia staigmena.
Nejaugi?
Turėjai laukti mano vizito,
atvykus Baba Voso vaikams.
Faktiškai, aš net ėmiau nerimauti, nesulaukęs žinios iš tavęs,
kaip buvai žadėjęs generolui.
Negi manei, kad mano lankininkai man nepraneš?
Ketinau tai padaryti. Čia atsirado daug reikalų.
Na, mes jau čia. Kur mano kaliniai?
Sakyk, kodėl generolui taip rūpi būtent šie vaikai?
Mano pareiga - vykdyti jo įsakymus,
o ne klausinėti, kodėl.
Tau irgi patarčiau apie tai pagalvoti.
Skirtingai ne tu, aš generolui nedirbu. Mes - partneriai.
Guoskis, jei jau taip nori.
Ar tu visiškai tikras, kad mes paimsim būtent Baba Voso vaikus?
Iki Trivanteso ilgas kelias, nenorim apsirikti.
Jūs paimsit jo dukterį, Hanivą.
- O sūnus? - Ne.
Ar šaukiesi bėdos?
Jokių bėdų nebus, jei berniukas liks čia.
Priminsiu tau, kad mano šeima ginkluota ir mūsų daugiau nei jūsų.
Tuomet pakaks ir mergaitės.
Kofunai?
Negražu šnipinėti.
Jie kalba apie mus. Kodėl?
Ką?
Haniva!
Kofunai!
Baba!
Atidarykit!
Padėkit!
Atidarykit!
Išleiskit mane!
Haniva! Haniva! Ne!
Atidarykit!
Pirmyn.
Kaip tu?
Ji buvo mano duktė. Tavo sesuo.
Aš tiesiog... Neturėjau kitos išeities.
Gaila. Ji - tokia gabi.
O kaip Kofunas?
Ką jis matė?
Pakankamai.
Taip ilgai laukiau jų abiejų.
Labai liūdna.
Padarei, ką galėjai.
To nepakako.
Daugiau, nei būtų dariusi ji, jei būtų tavo vietoje.
Ar esi tuo tikras?
Taip. Visiškai.
Ir, gal ne dabar,
bet kažkur giliai, tu irgi tai žinai.
Tavo kaltės čia nėra.
Jei tavo tėvas būtų gyvas, jis pritartų.
Aš padarysiu tai greitai.
Raganų medžiotojau?
Tu buvai visą mano gyvenimą, kiek tik save pamenu.
Sunku pagalvoti, jog galiu negirdėti tavo patarimų
tame kelyje, kuriuo netrukus žengsiu.
Aš kai ką pataisiau.
Jei mano sesuo tam pritars,
aš perskaitysiu tai kariams.
Mano sosto atsisakymas.
Stok! Ką tu darai?
Pasitrauk nuo jo!
Tamakti Džunai.
Ką tu padarei?
Ačiū tau už tarnystę.
Sibete, ne.
Ką tu padarei?
Magra, jei šuo įkando vieną kartą,
kad ir koks jis buvo ištikimas,
kad ir kaip jį mylėjai, jį reikia numarinti.
- Tu nužudei mus abi. - Abejoju.
Jo armija laukia ir kai jie sužinos...
Ne, ne. To nebus.
Jis tiesiog pasiskolino.
Ir jie sužinos tiesą apie tai,
jog jis nesusidorojo su kaltės jausmu dėl mano patirto pažeminimo.
Ir atėmė sau gyvybę pagal Senąjį metodą.
Ištikimas tarnas iki paskutinio atodūsio.
Akivaizdu, jog jei mes abi pasakosim skirtingas istorijas,
tai sukels abejonių.
O tada kils sumaištis, chaosas ir taip, mums gali nulėkti galvos.
Arba mes išeisim pas karius kartu
ir abi pranešim jiems žinią, o aš paaiškinsiu,
kad šiuo sumaišties metu kareivius vesiu aš ir mano sesuo, petys į petį.
Pirmąsyk mano karaliavimo metu valdysiu jos patariama.
Nebijok.
Aš - čia.
Aš - šalia.
Bus daug pokyčių.
Atstokit! Paleiskit!
Nusiramink, Kofunai.
Ką padarei mano sesei?
Tavo sesei viskas gerai.
Tu atidavei ją trivantiečiams.
Trivantiečiai nėra pabaisos, kurių bijoti buvai išmokytas.
Jei ne mano partnerystė su jais,
šie namai, mano šeima, visi būtume nužudyti karalienės.
Su mūsų vizija ir trivantiečių armija
galėsim įveikti karalienę kartą visiems laikams.
Tai pareikalaus metų,
bet greitai mūsų valdžioje atsidurs pati galingiausia karinė armija žemyne.
Mūsų niekas nebevaikys kaip šunis, o žvelgs į mus kaip į dievus.
Tačiau tai reikalauja aukų.
Kofunai, mano sūnau. Aš...
Joks aš tau ne sūnus, pamišėli tu!
Užsičiaupk.
Tu nesi vertas dovanų, kurias esi gavęs.
Išvesk jį per galinį išėjimą. Kad vaikai nematytų.
Man labai gaila.
Tave išves už pastato ribų, galėsi eiti sau.
O kur mano sesuo?
Kur mano sesuo?
Nusivesk visus podėlio tvarkyti.
Lauk mano ženklo.
Nenoriu, kad vaikai jį girdėtų.
- Ei! - Ei!
Tėti. Iš dešinės.
Iš kairės!
Siena!
- Mes jau čia? - Taip, čia.
Dželameralai!
Dželamarelai!
Kur tu?
Juk nesislapstai nuo manęs, ką?
Ar matai mane?
Nes aš tave užuodžiu.
Slepi savo apgailėtiną kailį, šlykšti žiurke.
Ar čia tavo Nušvitimo namai?
Nei medžių.
Nei oro.
Vien sušvinkęs puvėsių dvokas.
Tavo vizija ir visos tavo žinios ir yra toji liga, sunaikinusi tavo rūšį.
Jūs nieko nejaučiat.
Jūs, kvailiai, nieko neišmanot.
Ateik ir kaukis su manim kaip tikras vyras, baily.
Baba Vosai. Mums kautis nebūtina.
Tu atidavei mano dukrelę trivantiečiams.
Tai ne mano kaltė, o tavo.
Generolas jos prašė, nes mano, kad ji - tavo duktė.
Koks generolas?
Edo Vosas.
Edo.
Tavo brolis.
O tu ėmei ir atidavei ją?
Neturėjau kitos išeities.
Koks žmogus 17 metų laukia savo vaikų ir iškart juos išduoda?
Aš kovoju dėl visos žmonių rasės! Čia be aukų negalima.
Jie - mano vaikai. Tu jiems pakenkei!
Jie - ne tavo vaikai.
Jie gimė tam, kad įvykdytų misiją, kurios tau nesuprasti.
Tikrai?
Nuplėšiu velniop tau galvą!
Nenuplėši.
Mulki tu.
Juk nemanai, kad įveiksi mane.
Ak. Toks aš kvailas.
Kur tu? Sušiktas bailys.
Tai protėvių ginklas.
Kur kas efektyvesnis, nei jūsų strėlės ar kardai.
Aš žinau, kas yra šautuvas.
Jis skirtas bekiaušiams vyrams.
Tu nelaimėsi, Baba Vosai.
Tu gyveni amžinos tamsos pasauly.
Aš - ateityje. Tokie kaip tu turite keliaut į užmarštį.
O, ne. Dabar tu - mano pasauly.
Kur tu?
Visur.
Nė kojos iš čia, kol sugrįšiu.
Užuodžiu tavo kraują, Dželamarelai.
Taip?
Ir tavo baimę.
Ar užuodi savo?
Aš nuleisiu tau kraują, iš lėto.
Kad jaustum, kaip gyvybė palieka tave.
Bailio mirtis.
Lėta ir šlapia.
Čet čet.
Pažiūrėk į mane. Žiūrėk.
Tai tavo kaltė.
Palauk.
Prašau! Nereikia!
Kofunai?
Taip.
Tu sveikas?
Ne.
Vyriausias Raganų medžiotojas žuvo!
Jis buvo paskutinis toks.
Karys, turėjęs garbės pripažinti,
jog nuvylė savo karalienę, savo karalystę,
savo dievus ir save patį...
Jis neturėjo kitos išeities, kaip mirti kario mirtimi,
staiga ir be kančios.
Didvyris iki paskutinio atodūsio.
Palikęs po savęs mums atsakomybę
pateisinti jo auką.
Tad mes keliausim toliau.
Mes patys susikursime sau pasaulį.
Pasaulį be vargo.
Pasaulį be skurdo.
- Pasaulį be... - Pasaulį be baimės.
Pasaulį be neapykantos.
Pasaulį be prietarų.
Naujasis kelias skirsis nuo visų buvusių.
Šiame naujame pasaulyje, kuris tapo įmanomas Tamakčio Džuno dėka,
galbūt neprireiks Raganų medžiotojų.
Seržante, keliausime Levandų keliu.
Įdomiai čia tu.
Pasaulis be Raganų medžiotojų reikštų pasaulį be raganų.
Mes surasim mano šeimą.
Ir jokių kalbų.
O kai surasim, neleisiu, kad mūsų armija vadintų juos bėgliais.
Mūsų armija?
Ar ne taip?
Vadinasi, mūsų kelias veda į reginčiųjų karalystę.
Spėju, tokiame pasaulyje man prireiks reginčio karaliaus,
kad nuo jo pagimdyčiau reginčius vaikus.
Kartą atstumta Dželamarelo,
šio mėginimo nebekartosiu, juk mane supranti?
Ką nori pasakyti?
Papasakok man apie savo sūnų.
Čet čet.
Ką matai, mano berniuk?
Dievo kaulo bokštus.
Daugiau, nei esu gyvenime matęs.
Dūmus.
Peris.
Ji - čia.
Eime vaduoti tavo sesers.
Išvertė Egidija Tučkuvienė