Maghra!
Si našel mamo?
Odpeljali so jo k vodji.
Videl sem jo umreti.
Šla sem ponjo.
Našla sem to. Moramo iti.
Vem, kje se lahko skrijemo. Za mano.
Tu nas nihče ne bo našel. Jama je, dobro skrita.
Tu smo.
- Boots! - Odpri vrata!
Odpri!
Ne!
Slišal sem, da ko payanski vladar zasede prestol,
mu nad srcem vsadijo amulet.
Kako je lahko nekdo ugrabil kraljico?
Tu ti lahko pomagam le jaz.
Vem, kdo ima tvojo sestro.
Čet, čet!
Čet, čet, čet!
Dorian starejši je nekoč rekel:
"Najvznemirljivejši zvok v človeški izkušnji je tišina,
ko narava prosi za ječanje."
Tišina ob rojstvu, tišina v trenutku hude žalosti.
Tišina pri zadajanju tako skrajne bolečine.
Lahko si ponosna.
Tvoje upiranje je mogočno.
Nekatere bi na mojem mestu morda prizadelo,
da bi se nenadoma morali boriti z usmiljenjem, usihajočo odločenostjo
in tako naprej.
Da smo si na jasnem, taki so strahopetci.
Je razlog, da sem v tem položaju jaz in ne oni.
Po osmih prstih na roki
bova začela s prsti na nogi.
To bom počel dneve in dneve, dokler mi ne poveš, kje je moja kraljica.
Vem, kje je kraljica zaprta.
Ne bodo nas pričakovali.
Nekaj dni hitrega hoda proč je.
Četa se že pripravlja na odhod.
Pred tem moramo rešiti nekaj reči.
Rešiti?
Najprej glede fanta.
Hvaležen sem, da je pomagal pri ujetju dveh Senc.
Zdaj pa...
hočem vedeti, kako je to naredil.
Ni tvoj sin.
To je bilo jasno, takoj ko so ti ga pripeljali.
Ampak vidi, kajne?
Ja.
Še en Jerlamarelov sin,
z drugo žensko.
Zaslužiš si kaj več kot to.
Nič od tega ni fantova krivda. Brez njega ne bi prišel nikamor.
Lovec čarovnic sem, Maghra, in eden sedi v mojem šotoru!
Krivda nima nič s tem. Ne morem se ne meniti za to, kdo je.
Seveda se lahko!
Z mano je.
V mojem varstvu je. In jaz sem kraljeva hči.
Kaj bi še rad rešil?
Ali gre z nami.
Z nami?
Vojsko bom prestavil. Ne morem te pustiti tu.
Ne pride v poštev. Ne grem, dokler ne najdemo moje družine.
Minilo je več dni. Moji sli niso našli sledov.
- Obljubil si mi! - Obljubil sem, da bom iskal.
To obljubo sem izpolnil.
Potem pusti tu nekaj mož. Jaz bom iskala naprej.
Pri tem nimam izbire, ti pa tudi ne.
Fant,
o ubijanju sem pozabil več, kot boš o njem kadarkoli vedel.
Če misliš, da te bo vid izenačil z mano,
se motiš.
Že dobro.
Ta kraj je neposeljen. Ni veliko nevarnosti.
Že nekaj mož mi lahko zagotovi varnost.
Maghra, kraljica je v nevarnosti.
Morda je onesposobljena. Morda je mrtva.
Ne vemo, kdo vlada kraljestvu.
Ne vemo, ali sploh kdo.
Nered pred vladavino vaše družine je bil hud.
Nešteta rivalstva, zamere in maščevanja.
Brez Kana na prestolu se bo vse to vrnilo.
In ti si prva Kanova na vrsti za nasledstvo.
Tu bom pustil četo, ki bo nadaljevala iskanje tvoje družine.
Kar pa zadeva tvojo navzočnost,
ne ti ne jaz nimava izbire.
Ti poveljuješ možem, ki ostanejo?
Ja, visokost. Štirje so pod mano.
Osem bi bilo bolje.
Stori tako.
Saj razumeš, kako pomembna je tvoja naloga?
Ja, gospa, seveda.
Moje življenje so.
Ja, gospa.
Govori z očetom.
Noče slišati, kar imam povedati.
Zato moraš govoriti z njim.
Zakaj jaz?
Haniwa, ni pomembno, kdo prvi spregovori.
To je pot naprej.
Misliš, da je preprosto.
Je.
Prekini to tišino, dokler lahko.
Zakaj smo se ustavili?
Tu bomo prenočili. Vajin oče je šel naprej v izvidnico.
Kako daleč je?
Kaj?
Madonca.
Ne vem, ali čutim olajšanje ali pa sem upal, da tega ne bomo našli.
Povedal bom drugim.
Dom.
Kako kraljica, ki nikoli ne zapusti palače,
pristane na cesti le s služkinjo in voznikom?
Misliš, da je kdo ogrozil njen položaj?
Lahko si predstavljam marsikaj.
Trudim se, da si ne bi.
Imela je sovražnike.
To pride s krono.
Za nekatere bolj.
Kot moja mama je, saj to veš?
Njuna obraza, glasova, celo kako sta dihali...
Bila sem mlada, ko je mama umrla, a že takrat sem vedela.
Bili sta popolnoma enaki.
Ko je umrla,
je bilo zlasti kruto, da sem jo, ko je bila sestra v bližini,
slišala, duhala, se je dotikala.
Nenadoma sem spet žalovala za mamo.
Za očeta najbrž ni bilo nič drugače.
Najbrž ji zato nikoli ni mogel vzeti edinega,
kar ji je pomenilo bolj kot vse:
njene dediščine.
Prinesla sem ji hrano, kot si rekel.
Kar imenuj jo. Tu to nima nobene moči ali čarovnije.
Kraljici sem prinesla hrano, kot si rekel.
Dobro.
Še vedno ni po vaših merilih?
Slišal sem zgodbe o vaši trmi, celo samouničevalnosti.
Zdele so se mi nezaslišane, nisem jim verjel.
Toda zdaj
mi jih lahko nekaj potrdite ali pa zanikate.
Menda ste ubili ljubimce, ker so smrčali.
Služabnike, ker vam ni bil všeč njihov vonj.
Mladenkam ste rezali jezike,
ker vam niso dovolj hitro ustregle.
Bi kaj od tega zanikali ali celo potrdili?
Saj poznate pravila.
Če zažvenketa, kako naj vemo, da ne poskušate zbežati?
Če zažvenketa, se moramo odzvati.
Če zažvenketa, boste trpeli za to.
Dokler ne plačajo odkupnine za vas,
ste vrednost, s katero bom zelo pazljiv.
Zakaj se torej ne sprostite?
Nadaljujva pogovor, prav?
Prosim, vedite, da se mi zdijo te zgodbe zabavne,
toda zares me zanima tista o določenem ljubimcu,
ki vam je zlomil srce in vas zapustil.
Haniwa.
Kar sem prej rekel...
Vem.
- To je zato, ker... - Že dobro.
- V jami... - Razumem.
Si prepričana?
Ja.
V kaj gremo, misliš?
Mislim, da moraš krotiti svoja pričakovanja.
Dati na stran, kar veva o njem. Prav?
Da je zapustil otroka, da so ga zlorabljali,
dokler ni postal pošast.
- Ne vemo, kaj se je... - Mama tega ni hotela.
Ne spomnim se, da bi kdaj brez žalosti govorila o njem.
Ne spomnim se, da bi o tem govorila, ne da bi naju svarila.
Za to mora biti razlog, Haniwa.
Se ti ne zdi čudno, da tega razloga nikoli ni povedala?
Ne vem,
kaj si je mama mislila.
Toda vem, da ga je ljubila.
In za to mora biti razlog.
V spanju si slišal.
Je to sova?
Ni sova. To je človek.
V pustinji smo, Baba. Deželi brez zakonov.
In nisi zdrav.
Dobro sem.
Otroka vesta?
Ni treba, da vesta.
Vedno vesta več, kot si misliš.
Je Haniwa govorila s tabo?
Zakaj?
Nekaj zadržuje v sebi,
nekaj, česar ne zna razložiti,
in to jo straši.
Žaluje.
Kofun tudi.
Vendar ni v krču te iste mrakobe.
Različna sta si. Zdaj potrebujeta različne stvari.
Mislil bi si, da boš ti razumela, kaj potrebuje.
Kako to misliš?
Se spomniš, ko sem prišel k tebi?
Kako besen, uničevalen sem bil?
Ker me je bilo strah.
Strah, da bi ti zaupal,
strah, da bi verjel, da sem res zbežal in da je to res.
Se spomniš, kaj si mi rekla takrat?
Da če boš polomil še kako mojo reč,
te bom ubila, ko boš spal.
Ja. Toda potem,
se spomniš, kaj si storila?
Sedela si in ostala, dokler nisem spet lahko dihal.
Ostala si, da bi vedel, da nisem sam.
Haniwa je izgubljena.
Pred njo je negotova prihodnost,
izgubljena mati in nov oče.
Dal ji bom čas, ki ga potrebuje.
In kot ti ji bom dal vedeti, da ni sama.
Paris, kaj je?
Ne duham več sivke.
Čutim smrt.
Več dni je že, morda tednov.
Človek je, kajne?
"Onkraj je nov svet.
V njem prebiva nov bog.
Vstopi, da te vidi.
Vstopi, da ti sodi.
Vstopi, da najdeš smrt.
Vstopi, da te vidi."
Jerlamarel.
Izgubil je pamet.
Morda ne.
Morda se to zgodi,
če je tvoje delo pomembno in nočeš obiskovalcev.
Paris, ne vem.
Zdaj že gotovo veš, kako nevarno je imeti vid na tem svetu.
Kaj vse moraš storiti, da bi ga brzdal.
Strinjam se s Paris.
Nismo prišli tako daleč, da bi se obrnili zaradi česa takega.
Hočem, da oba izvesta, kar hočemo izvedeti.
Hočem vedeti, za kaj smo toliko žrtvovali.
Hočem vedeti, za kaj sem žrtvoval svojo ženo.
Moram vedeti.
Pridite.
Vsaj vemo, da gremo v pravo smer.
Kofun.
Gremo naprej.
Videl sem štiri stražarje.
Enega tu pri vhodu.
Še dva,
ki patruljirata med vrstami sviloprejcev.
In enega pri drugem oknu.
Delavci torej stojijo? Le stražarji hodijo?
Ja. S potrkavanjem s palicami dajo vedeti, da so tam.
Kakšne čevlje nosijo stražarji?
Kakšne čevlje? So iz usnja? Iz lesa?
Iz usnja, se mi zdi.
Pa kraljica? Veš, kje je?
Ne vem, kako je kraljica videti.
Tu zadaj je bila okrvavljena ženska.
Okrvavljena? Je živa?
Ne vem.
Si prepričan? Štirje stražarji in prostor med njimi?
To sem videl.
To si videl.
Kot da te vid odvezuje tega, da se motiš.
Saj imaš dovolj mož, da jih premagaš?
Takoj ko nas zaslišijo, ko nas začutijo,
ko zaženejo preplah, je konec.
Živo jo dobimo le,
če stražarjev ne bo več, ko bodo vedeli, da smo tu.
To mora storiti eden, drugega za drugim.
Bom jaz. Jaz jih lahko vse.
Prosil sem te za oči, čarovnik, ne za mnenje.
Za prihodnost kraljestva gre.
Dovolj sem se zanašal nate.
Razen, Maghra, če mu zaupaš.
Pozabi, da sem vprašal.
Zberi predhodnico. Sporazumevajte se le z znamenji.
Naslednji bom spregovoril jaz, ko vas bom poklical.
In če ne daste znamenja?
Potem ni uspelo, kraljica je mrtva.
Vse požgite
in odpeljite princeso v Kanzuo, da zasede prestol.
Nisem privolila v to.
Če se bo to zgodilo, ti ne bo treba.
Se bo zgodilo?
Ne.
Cutter! Pridi sem!
Straža!
Vsiljivca imamo! Nekdo je tu!
Pokonci, kuzla.
Moj nož!
Misliš, da bi ji povedala, kdo sem, če ne bi imela načrta?
Veličanstvo?
Kraljica je tu.
Zakaj ne govori?
Utrujena sem.
Že dobro. Zdaj ste varni.
Kako se je to zgodilo?
Kako so vas ujeli?
Morala sem oditi.
Nekdo vas je napadel. Kdo?
Toliko jih je bilo.
Kmalu si boste opomogli in vrnili se bomo v Kanzuo.
A najprej pride zdravilka.
Tu je.
- Previdno. - Seveda.
Se poznava?
Žal mi je, da se ti je to zgodilo.
Ne bi smela oditi, Maghra.
Ne, dokler ne slišiš novice.
Katere novice, vaše veličanstvo?
Vsi so me napadli.
Trdili so, da so bogovi na njihovi strani.
Ko jim je spodletelo, sem imela izbiro:
da to krivoverstvo dovolim
ali pa odgovorim s svojim.
Kaj to pomeni?
Z mano se hočeš vrniti v Kanzuo?
Kanzue ni več.
Dolga leta smo imeli oblast zaradi strojev pod nami.
Kadar so delali, so nas oboževali.
Kadar niso, nas niso.
Nočem biti kraljica zato, ker stroji delajo.
Kraljica hočem biti, ker sem.
Zgodba bo zdaj sledeča.
Bogovi so vzeli jez.
V srdu so ga uničili
in z njim vzeli prave krivoverce.
Šibke, sebične in zaostale.
Toda mene so pustili.
Le mene.
Vi ste ga uničili.
Tisti vojaki zunaj
so 20 let sledili vašim ukazom zaradi obljube, da se bodo nekoč
vrnili domov k družinam.
V neštetih bitkah,
trpljenju in grozotah
jih je to držalo na nogah.
Vi pa ste vse to vzeli.
Storila sem, kar je bilo treba.
Rešila sem našo dinastijo.
Mislite, da bom šel k možem
in jim rekel, da so njihove družine umrle za to, da bi rešili vašo dinastijo,
oni pa mi bodo še kar sledili?
Tvoji možje?
Moji možje.
Mislim, da bodo storili tako, kot jim rečem,
ker sem njihova kraljica.
Prvič po dolgem času mislim,
da bi morali o tem še premisliti.
Kaj?
Zakaj smo se ustavili?
Nekaj ni prav.
- Kaj je spredaj? - Gorski prelaz.
- Ga je mogoče obiti? - Ne da bi videl.
Paris.
Čutim navzkrižne reči.
Sanjam nevarnost.
A ne vem natanko, kje je.
Morda zato, ker je ni.
Našli bomo drugo pot.
Izgubili bomo več dni.
- Rekel sem, da bomo našli drugo pot. - Tu ni ničesar.
Kofun, povej mu, da tu ni ničesar.
Oči, nič ne vidim.
Grem jaz.
Kofun, kje je Bog Plamen?
Za goro je že.
Zakaj je sonce pomembno?
Ni. Le poskušam izračunati,
kdaj bo tema in bosta povsem neuporabna.
Baba.
Zvočne pasti.
Pokaži jih.
Ja.
Zdaj.
Ne gani se.
Lok in puščica sta. Potrebujemo ju.
Kaj delaš?
Znam se gibati v tišini. Ti se ne znaš.
- Haniwa, ne! - Ne streljajte!
Ti si Haniwa?
Ja.
Ti, ki si zavpil,
kako ti je ime?
Kofun.
Jerlamarelova otroka,
za temi drevesi je most.
Lahko ga prečkata v Hišo razsvetljenja.
Je v Hiši razsvetljenja zdravilec?
Vi ne smete čez.
Rekel si, naj gremo čez.
Le Jerlamarelova otroka gresta lahko v Hišo razsvetljenja.
Pravilo je le eno in to je to.
Jerlamarelu povej, da smo tu. Razumel bo.
Le Kofun in Haniwa gresta lahko čez.
Poslušaj me...
Poba.
Pravilo je le eno in to je to.
Jerlamarelu povej, da sta se zaradi tebe njegova sin in hčerka
morala vrniti!
Ne gremo nazaj.
Kako to misliš? Moramo.
- Potrebuje zdravilca. - Ne. Ima očeta in Paris.
Lahko jo pelje v drugo pleme.
Ne bova je pustila tu, Haniwa.
Ne potrebuje vseh nas.
- Ostali bomo skupaj. - Kofun.
- Dovolj. - To je noro.
Dovolj.
Poslušajta me.
Haniwa, Kofun,
predaleč smo prišli, plačali previsoko ceno, da bi se zdaj vrnili.
O tem že dolgo razmišljam.
Nisem hotel verjeti, toda Paris ima prav.
Vsak otrok pride do mostu, ki ga mora prečkati sam.
Kako to misliš?
Ko sta se rodila, sem se na zidu bojeval, da bi vaju obvaroval,
in to počnem vse odtlej.
To oče počne, da bi obvaroval svoje otroke.
Toda oče mora tudi vedeti, kdaj mora otroke spustiti,
da najdejo svojo pot.
- To je zdaj. - Ne, to ni res.
Ni res. Haniwa, povej mu, da ni res.
Res je, Kofun.
Živiva v drugačnem svetu kot on.
Vedno sva.
Nikoli ne bomo res razumeli drug drugega.
To je vedel, ko naju je pripeljal sem.
Zakaj si to storil?
Ker sem vajin oče.
Očka.
Moja punčka.
Motiš se.
Ne živimo v drugačnih svetovih.
Ti in tvoj brat
sta edini svet, v katerem živim, odkar sta se rodila.
Otroka moja, slep sem kot vsi,
toda vidim vaju oba.
Nikoli vaju ne bom nehal videti.
Toda imel sem prav.
Ta dan je prišel in spoznati morata svojega očeta.
Ti si moj oče.
Rad te imam, poba.
Te bova še kdaj videla?
Ja.
Bow Lion.
Zate bo to kot žgečkanje.
Ja.
Dobro.
Vedno se spominjajta matere.
Varujta drug drugega za vsako ceno.
- Oče! - Kofun, ne. Nehaj.
Sam bo.
Maghra bo vedno z njim.
In zdaj bo imel vaju.
Jaz bom z njim.
Sledi sestri.
Ona ve.
Zdaj pa
dobro poslušajta, oba.
Dar vida te lahko oslepi.
Jerlamarel je vajin oče
in vidi.
Vendar ni bog, vidva pa tudi ne.
Če bosta gradila ta svet,
se spomnita matere.
In spomnita se Baba Vossa, ki vaju je vse naučil.
Zgradita ta novi svet za tiste, ki vidijo, in za tiste, ki ne.
Brez bogov! Razumeta?
- Me razumeta? - Ja.
- Prav.
Otročička moja.
Berita knjige zame. Berita jih.
Mladi mož.
Mojo palico.
Pojdita zdaj. Pojdita.
Pojdita, preden bo pretemno, da bi kaj videla.
Ne morem verjeti, da je res odšel.
Odšla sva midva.
V redu.
Zdaj prideva, le midva.
Haniwa in Kofun.
Midva skupaj, bratec moj.
Vedno, sestrica.
Si pripravljen?
Ne.
Tudi jaz ne.
Greva.
Poslal si ju sama.
Otroke včasih najbolje varuješ tako,
da verjamejo, da si odnehal.
Ti je to rekla Maghra?
Ja.
Ta otroka sta edini dom, ki ga imam.
Nimam kam drugam.
Pa ti?
Torej ostanemo blizu?
O, ja.
Ostanemo blizu.
Kaj zdaj?
Ne vem.
Nič ne vidim.
Prevod: Rolanda Rebrek