Fixed by: BOTANICMAN
Dorian i Elder su jednom rekli:
"Najneugodniji zvuk u ljudskom iskustvu je tišina,
kad priroda preklinje za plačem."
Tišina u rođenju, tišina u trenutku razornog slamanja srca.
Tišina tijekom nanošenja takvog ekstremnog bola.
Možeš biti ponosna na sebe.
Tvoj otpor je snažan.
To bi moglo utjecati na neke ljude mog položaja,
borili bi se s napadom sažaljenja, njihova odlučnost bi oslabjela...
I tako dalje, i tako dalje...
Samo da budem jasan, ti ljudi su kukavice.
Postoji razlog zašto sam na ovom položaju, a oni nisu.
A osam prstiju od sada...
počet ćemo s nožnim.
Činit ću to danima dok mi ne kažeš gdje je moja kraljica.
Imam odredište gdje drže kraljicu.
Neće nas očekivati. Brzim korakom su danima odavde.
Posada se već sprema za odlazak.
Prije toga moramo samo riješiti nekoliko stvari.
"Riješiti"? -Prvo, dječak.
Zahvalan sam što je pomogao u hvatanju dvije Sjenke.
Volio bih znati kako je to učinio.
On ti nije sin.
Toliko je bilo jasno od trenutka kad ti je došao.
I on ima vid, zar ne?
Da.
Još jedno Jerlamarelovo dijete...
S drugom ženom.
Zaslužuješ više od toga.
Ništa od toga nije dječakova krivnja, a ti bi bio nigdje bez njega.
Ja sam lovac na vještice, a jedna mi sad sjedi u šatoru!
Krivnja nema ništa s tim. Ne mogu ignorirati tko je. -Naravno da možeš!
On je sa mnom. Ima moju zaštitu. A ja sam kraljeva kći.
Što još želiš riješiti?
Ide li s nama? -"Ide li s nama"?
Pokrećem vojsku. Ne mogu te ostaviti. -Ne odlazim dok ne pronađem obitelj.
Prošli su dani, a izviđači nisu pronašli ni traga.
Obećao si! -Obećao sam potragu. Što se mene tiče obećanje sam održao.
Ostavi nešto ljudi. Ja ću nastaviti potragu. -Nemam izbora, kao ni ti.
Dječače...
Zaboravio sam o ubijanju više nego što ćeš ti ikad znati.
Ako misliš da ćeš zbog vida izjednačiti šanse među nama...
razmisli opet.
U redu je.
Ovo mjesto je nenaseljeno. Malo je opasnosti.
Samo nekoliko ljudi će jamčiti moju sigurnost.
Maghra, kraljica je ugrožena.
Možda je bespomoćna. Možda je mrtva.
Ne znamo tko vlada kraljevstvom. Ne znamo vlada li tko kraljevstvom.
Kaos koji je prethodio vladavini tvoje obitelji bio je strašan.
Bezbrojna suparništva, gnjev i osvete.
Bez Kanea na prijestolju opet će promoliti svoje glave.
A ti si sljedeća Kaneova u liniji nasljeđivanja.
Ostavit ću kontingent da nastavi tražiti tvoju obitelj.
No što se tiče tvoje prisutnosti...
to nije izbor za nas oboje.
Ti zapovijedaš ljudima koji su ostali?
Da, Veličanstvo. S četiri čovjeka.
Osam bi bilo bolje. -Učini to.
Shvaćaš koliko je važno tvoje zapovjedništvo? -Naravno.
Oni su mi život. -Razumijem.
Moraš razgovarati s ocem.
Ne želi slušati što imam reći.
Zato moraš razgovarati s njim.
Zašto ja? -Haniwa, nije važno tko progovori prvi.
To je put naprijed.
Misliš da je jednostavno.
Jest. Razbij ovu tišinu dok još možeš.
Zašto stajemo?
Prenoćit ćemo ovdje. Otac ti je otišao u izviđanje.
Koliko je daleko? -Što?
Ne znam je li mi laknulo ili sam se nadao da ga nećemo pronaći.
Idem reći ostalima.
Kako to da kraljica koja nikad nije napustila palaču
završi na cesti samo sa služavkom i vozačem?
Misliš li da je netko pokušao svrgnuti?
Mogu zamisliti brojne stvari.
Trudim se ne zamisliti ih.
Ima neprijatelje. -To dolazi uz krunu.
Neki više od ostalih.
Ona mi je majka. Znaš to, zar ne?
Njihova lica, njihovi glasovi, čak i način kako dišu.
Bila sam mala kad mi je umrla majka, no čak i tada sam znala.
Njih dvije su bile potpuno iste.
Kad je umrla
bilo je osobito okrutno kad bi svaki put moja sestra bila blizu
čula bih je, namirisala, dodirnula bih je...
Odjednom bih opet oplakivala majku.
Mislim ni da ocu nije bilo drukčije.
Mislim da se zato nije mogao natjerati da joj oduzme jednu stvar,
pravo nasljeđivanja.
Donijela sam joj hranu, kao što ste tražili.
Možeš je nazvati onim što jest. Tu nema moći ni magije.
Donijela sam hranu kraljici, kao što ste tražili. -U redu.
Još nije po tvojim standardima?
Čuo sam priče o tvojoj tvrdoglavosti, čak i o tvom samouništavanju.
Kad sam ih prvi put čuo, činile su se bizarne, za ne povjerovati.
Ali sad...
Možda mi možeš potvrditi ili zanijekati neke od njih.
Čuo sam da si ubijala ljubavnike jer su hrkali u snu.
Sluge jer nisi voljela njihov miris.
Rezala si jezike svojim mladim služavkama
jer te nisu... zadovoljile dovoljno brzo.
Želiš li nešto od toga osporiti, ili možda preuzeti zasluge?
Znaš pravila.
Kad zvonce zazvoni kako ćemo znati da ne pokušavaš pobjeći?
Kad zvonce zazvoni moramo reagirati.
Kad zvonce zazvoni ti ćeš patiti zbog toga.
Dok se ne plati otkupnina
ti si imovina s kojom namjeravam biti vrlo pažljiv.
Zašto se onda ne opustiš?
Nastavimo naš razgovor, može?
Znaj da premda me te priče zabavljaju...
ona koja me zbilja zanima uključuje posebnog ljubavnika...
koji ti je slomio srce, a zatim te ostavio.
Haniwa.
Ono što sam rekao prije... -Znam. -Samo jer sam... -U redu je.
U špilji... -Shvaćam.
Sigurna si?
Da.
Što misliš prema čemu idemo?
Iskreno, mislim da moraš umanjiti svoja očekivanja.
Stavi sa strane ono što znamo o njemu.
Činjenicu da je ostavio dijete da ga zlostavljaju
dok nije postao čudovište. -Ne znamo što se dog... -Mama nije željela ovo.
Ne sjećam se da je pričala o njemu bez tuge.
Ne sjećam se da je pričala o ovome, a da nas nije upozorila.
Za to je bio potreban razlog, Haniwa.
Ne misliš li da je čudno da nikad nije rekla taj razlog?
Ne znam što je bilo u maminoj glavi.
No znam da ga je voljela.
A za to je morao postojati razlog.
Čuo si u snu.
To je sova?
Nije sova. Čovjek.
U pustoši smo, Baba. Zemlji bezakonja.
A tebi nije dobro.
Dobro sam. -Znaju li djeca?
Nema potrebe da znaju.
Uvijek znaju više nego što misliš.
Je li Haniwa razgovarala s tobom? -Zašto? -Taji nešto.
Nešto što ne može izgovoriti i to je plaši.
U žalosti je. -I Kofun je.
No njega nije zahvatila nekakva tama.
Drukčiji su. U ovom trenutku trebaju različite stvari.
Mislio sam da bi ti od svih trebala to znati.
Kako to misliš?
Sjećaš se kad sam prvi put došao k tebi?
Kako sam bio gnjevan i destruktivan?
Jer sam se bojao.
Bojao sam se vjerovati ti...
Bojao sam se vjerovati da sam pobjegao i da je to bila istina.
Sjećaš se što si mi tada rekla?
Rekla sam ti da ću te ubiti u snu ako razbiješ još mojih stvari.
Da. Ali nakon toga...
Sjećaš se što si učinila?
Sjela si i tako ostala sve dok opet nisam mogao disati.
Ostala si tako da znam kako nisam sam.
Haniwa je izgubljena.
Suočava se s nesigurnom budućnosti,
izgubljenom majkom i novim ocem.
No ja ću joj pružiti prostora kojeg treba.
A kao i ti, pobrinut ću se da zna kako nije sama.
Paris, što je bilo?
Nema više lavande.
Okus smrti.
Dani, možda tjedni.
Ljudsko je, zar ne?
"Onkraj leži novi svijet.
U njemu prebiva novi bog.
Uđi i budi viđen.
Uđi i budi suđen.
Uđi i pronađi smrt."
"Uđi i budi viđen."
Jerlamarel.
Izgubio je jebeni razum.
Možda nije. Možda se ovo dogodi
kad je tvoj rad važan i ne želiš posjetitelje. -Paris, ne znam.
Moraš znati koliko je opasno imati vid u ovom svijetu.
Koliko se netko mora truditi da to prikrije. -Slažem se s Paris.
Nismo došli ovako daleko da se okrenemo zbog nečega ovakvog.
Želim da oboje znate što smo krenuli saznati.
Želim znati zbog čega smo toliko žrtvovali.
Želim znati zašto sam izgubio svoju ženu
Trebam znati.
Idemo.
Barem znamo da idemo u pravom smjeru.
Kofune.
Nastavljamo dalje.
Vidio sam četiri stražara. Jednog ovdje na ulazu.
Još dvojicu koji obilaze radnike na svili.
I još jednog kod prozora.
Znači, svi radnici miruju? Samo stražari hodaju?
Da. Lupkaju svojim štapovima kako bi obznanili svoju prisutnost.
Kakve cipele nose stražari?
Kakve cipele? Jesu li kožne? Od drveta? -Kožne, mislim.
A kraljica? Znaš li gdje je?
Ne znam kako kraljica izgleda.
Straga je bila krvava žena. -Krvava? Je li živa?
Ne znam. -Znači, siguran si? Četiri stražara i prostor među njima?
To sam vidio. -To si vidio. Kao da zbog vida ne možeš pogriješiti.
Imaš dovoljno ljudi da ih savladaš, zar ne?
Onog trena kad nas čuju ili osjete, kad se digne uzbuna, gotovo je.
Spasit ćemo je ako uklonimo sve stražare prije nego shvate da smo tu.
To mora učiniti jedan čovjek. -Ja ću. Mogu ih sve srediti.
Sjećam se da sam želio tvoje oči, vješče, ne mišljenje.
U pitanju je budućnost kraljevstva. To je najdalje što ću ići.
Osim ako mu ti vjeruješ, Maghra.
Zaboravi da sam pitao. Postroji izvidnicu. Signali, bez riječi.
Sljedeći koji progovori ću biti ja.
Ako ne date signal? -Onda nisam uspio i kraljica je mrtva.
Spalite sve sa zemljom, odvedite princezu u Kanzuu
i pobrinite se da zauzme prijestolje. -Nisam pristala na to.
Ako dođe do toga, nećeš morati. -Hoće li doći? -Neće.
Rezaču! Dođi ovamo! -Straža.
Imamo uljeza! Netko je ovdje!
Ustaj, kujo.
Moj nož.
Misliš da bih joj rekla tko sam, a da nemam plan?
Veličanstvo? -Kraljica je ovdje.
Zašto ne govori? -Jebeno sam umorna.
Sve je u redu. Sad ste sigurni.
Kako se ovo dogodilo?
Kako su vas uhvatili?
Morala sam otići.
Netko vas je napao. Tko?
Mnogi.
Uskoro ćete se oporaviti, pa ćemo se vratiti u Kanzuu.
No prvo, stiže iscjelitelj.
Ovdje je.
Pažljivo. -Naravno.
Jesmo li se upoznale?
Žao mi je što ti se ovo dogodilo.
Ne bi trebala otići, Maghra.
Ne dok ne čuješ novosti.
Kakve novosti, Veličanstvo?
Svi su se okrenuli protiv mene.
Tvrdili su da su bogovi na njihovoj strani.
A onda, kad nisu uspjeli, ostao mi je izbor:
dopustiti da ta hereza preživi
ili odgovoriti s vlastitom.
Što to znači? -Želiš me vratiti u Kanzuu?
Kanzua ne postoji.
Godinama smo držali vlast zahvaljujući ćudi strojeva ispod nas.
Kad su odlučili raditi bili smo obožavani.
Kad ne bi, nismo.
Ne želim biti kraljica jer strojevi rade.
Želim biti kraljica zbog onoga što jesam.
Bogovi su srušili branu.
Uništili su je u bijesu
i uzeli s njom prave heretike.
Slabe, sebične, zaostale.
No mene su ostavili.
Samo mene.
Uništila si je.
Vojnici tamo...
20 godina su ti služili uz obećanje da će se jednog dana
vratiti svojim domovima i obiteljima.
Tijekom bezbrojnih bitaka,
jada i užasa,
to je ono što ih je održalo. A ti si im sve uzela.
Učinila sam ono što sam morala.
Spasila sam našu dinastiju.
Misliš da ću otići tamo i reći svojim ljudima
da su im obitelji ubijene kako bi tvoja dinastija bila spašena,
i da će me oni nakon toga slijediti?
Tvoji ljudi?
Moji ljudi.
I mislim da će učiniti ono što im kažem,
jer ja sam njihova kraljica.
Mislim da je to po prvi put nakon dugo vremena
nešto što bismo morali ponovo razmotriti.
Što? -Zašto stajemo?
Nešto nije u redu.
Što je pred nama? -Planinski prijelaz.
Postoji li okolni put? -Ne, ne vidim ga.
Paris. -Osjećam proturječne stvari.
Sanjam opasnost. No nisam sigurna gdje točno leži.
Možda zato što je nema. -Pronaći ćemo okolni put.
Izgubit ćemo dane. -Rekao sam da ćemo pronaći okolni put. -Nema ničeg tamo.
Kofune, reci mu da nema ničega tamo. -Tata, ne vidim ništa.
Ja ću otići. -Hej.
Kofune, gdje je bog Plamen na nebu?
Već je zašao za planine. -Zašto ti je sunce važno?
Nije. Samo pokušavam saznati
za koliko će se smračiti i vi ćete postati beskorisni. -Baba.
Zvučne zamke.
Usmjeri je na njih.
Ne miči se.
Tamo su luk i strijele. Trebamo ih.
Što to radiš?
Mogu se kretati u tišini. Ti ne možeš.
Haniwa, ne! -Prekinite!
Ti si Haniwa? -Da.
A ti koji si viknuo,
kako se ti zoveš?
Kofun. -Djeco Jerlamarelova, iza ovog drveća je most.
Možete prijeći taj most do Kuće prosvjetljenja.
Postoji li vidar u Kući prosvjetljenja? -Vi ne možete proći.
Upravo si nam rekao da možemo.
Samo djeca Jerlamarelova mogu prijeći u Kuću prosvjetljenja.
Postoji samo jedno pravilo, i to je to.
Reci Jerlamarelu da smo stigli. Razumjet će.
Samo Kofun i Haniwa mogu prijeći. -Slušaj me... -Dječače.
Postoji samo jedno pravilo, i to je to.
Možeš reći Jerlamarelu zašto su mu sin i kći prešli toliki put
samo da bi se vratili! -Nećemo se vratiti.
O čemu pričaš? Moramo natrag. Treba vidara. -Ne. Ima tatu i Paris.
Može je odvesti u drugo pleme. -Nećemo je ostaviti.
Ne treba nas sve. -Ostajemo zajedno. -Kofune.
Dosta. -Ovo je ludost. -Dosta. Slušajte me.
Haniwa, Kofune,
predugo smo putovali, i uz veliku cijenu, da se sad vratimo.
Dugo sam razmišljao o ovome.
Nisam htio vjerovati, no Paris je u pravu.
Svako dijete na kraju dođe do mosta kojeg mora prijeći.
O čemu pričaš?
Kad ste se rodili stajao sam na zidu boreći se da vas zaštitim,
i od tada sam to činio svakog dana.
Očevi to rade kako bi zaštitili svoju djecu.
No otac mora znati i kad je vrijeme da pusti svoju djecu,
kako bi mogli pronaći vlastiti put.
To vrijeme je sada. -Ne, to nije istina.
Nije istina. Haniwa, reci mu da nije istina. -Istina je, Kofune.
Ti i ja živimo u drukčijem svijetu od njega.
Oduvijek jesmo.
Nikad u potpunosti nećemo razumjeti jedan drugog.
Doveo nas je ovdje znajući to. -Zašto bi to učinio?
Jer sam vam otac. -O, tata. -Djevojčice moja.
U krivu si.
Ne živimo u različitim svjetovima. Ti i tvoj brat
ste jedini svijet u kojem sam živio od dana kada ste rođeni.
Djeco moja, slijep sam kao i svi drugi.
No vidim vas oboje.
Nikad vas neću prestati vidjeti.
No bio sam u pravu.
Dan je došao i vi morate upoznati svog oca. -Tata, ti si mi otac.
Volim te, momče.
Hoćemo li se opet vidjeti?
Da.
Bow Lion.
Ovo će biti kao da te netko golica.
Dobro.
Sjetite se uvijek svoje majke.
Štitite se međusobno po svaku cijenu.
Tata. -Kofune, ne. Stani.
Bit će sam.
Maghra će uvijek biti s njim.
A sad će imati i vas dvoje.
Ja ću biti s njim.
Ugledaj se na sestru.
Ona zna.
A sad...
oboje me dobro poslušajte.
Dar vida vas može zaslijepiti.
Jerlamarel je vaš otac
i on vidi.
No on nije bog, a niste ni vi.
Ako ćete izgraditi ovaj svijet
sjetite se majke.
I sjetite se Baba Vossa, koji vas je naučio svemu.
I izgradite novi svijet za one koji vide i one koji su slijepi.
Bez bogova! Jeste li razumjeli?
Razumijete li me? -Da. -Da. -Dobro. O, bebice moje.
Čitajte knjige za mene.
Mladiću. Moj štap.
U redu. Idite sada. Idite prije nego se smrači.
Ne mogu vjerovati da nas je napustio.
Mi smo oni koji su otišli.
U redu.
Nas dvoje dolazimo.
Haniwa i Kofun.
Ti i ja zajedno, braco.
Uvijek, sestrice.
Spreman?
Ne. -Ni ja.
Idemo.
Poslao si ih same.
Ponekad je najbolje zaštititi svoju djecu
pustiti ih da vjeruju kako si to prestao.
Maghra ti je to rekla?
Da.
Jedini dom kojeg imam su ta djeca.
Nemam gdje drugdje biti.
A ti?
Dakle, ostajemo blizu? -O, da. Ostajemo blizu.
Što sad?
Ne znam. Ništa ne vidim.
Fixed by: BOTANICMAN