מגרא!
מצאת את אימא?
העמידו אותה מול המנהיג שלהם.
ראיתי אותה מתה.
הלכתי לחפש אותה.
מצאתי את זה. חייבים לברוח.
אני מכיר מקום שנוכל להסתתר בו. בואו אחריי.
איש לא ימצא אותנו כאן. זאת מערה, מוסתרת היטב.
הגענו.
בוטס! - תפתח את השער הזה!
תפתח את השער הזה!
לא!
שמעתי שכאשר מונרך פאיאני עולה על כס המלכות,
קמע משובץ ממש מעל ללב.
איך מישהו יכול היה לחטוף את המלכה?
אני היחיד כאן שיכול לעזור לך.
אני יודע מי מחזיק באחותך.
צ'ט-צ'ט.
דוריאן הזקן אמר פעם,
"הצליל המטריד ביותר בחוויה האנושית הוא דממה,
כשהטבע מתחנן ליבבות."
דממה בלידה, דממה ברגע של שברון לב הרסני,
דממה בזמן שגורמים לכאב כה נורא.
את יכולה לחוש גאווה.
ההתרסה שלך רבת עוצמה.
ישנם גברים במעמדי שהיו אולי מושפעים מזה,
נאבקים לפתע בהתקף של רחמים, נחישותם נחלשת,
וכן הלאה, וכן הלאה.
רק כדי שיהיה ברור, האנשים האלה פחדנים.
יש סיבה לכך שהגעתי למעמד הזה והם לא.
ובעוד שמונה אצבעות...
נתחיל עם הבהונות.
אני אעשה את זה במשך ימים עד שתגלי לי איפה המלכה שלי.
גיליתי את היעד שבו מוחזקת המלכה.
הם לא יצפו לנו.
זה במרחק כמה ימים מכאן, בקצב מהיר.
הצבא שלי כבר מוכן לתזוזה.
נותרו רק כמה דברים שעלינו ליישב לפני כן.
"ליישב"?
ראשית, הנער.
אני אסיר תודה על כך שהוא סייע ללכוד את שני ה "צללים".
כעת...
אני רוצה לדעת איך הוא עשה את זה.
הוא לא הבן שלך.
זה היה ברור לי ברגע שהביאו אותו אלייך.
אבל גם לו יש יכולת ראייה, נכון?
כן.
עוד ילד של ג'רלאמארל...
מאישה אחרת.
הגיע לך יותר מזה.
הנער לא אשם בדבר מכל זה, ולא היית מתקדם בלעדיו.
אני צייד המכשפות, מגרא, ומכשף יושב כעת באוהל שלי.
לאשמה אין שום קשר לזה, אני לא יכול להתעלם ממי שהוא.
ודאי שאתה יכול!
הוא איתי.
הוא תחת חסותי, ואני בתו של המלך.
מה עוד אתה רוצה ליישב?
האם הוא יבוא אתנו.
"יבוא אתנו"?
אני מזיז את הצבא הזה. אני לא יכול להשאיר אותך מאחור.
בשום אופן לא. אני לא עוזבת עד שנמצא את משפחתי.
חלפו ימים, והסיירים שלי לא מצאו דבר.
הבטחת לי! - הבטחתי לחפש.
ומנקודת מבטי, ההבטחה הזאת קוימה.
אז תשאיר כמה מאנשיך מאחור, אני אמשיך לחפש.
אין לי ברירה בעניין הזה, וגם לך לא.
נער...
מה שאני כבר שכחתי על הרג אתה לא תדע לעולם.
אם אתה חושב שהראייה שלך מאזנת את יחסי הכוחות בינינו...
תחשוב שנית.
זה בסדר.
המקום הזה לא מאוכלס, אין סכנה כאן.
כמה אנשים יספיקו כדי להגן עליי.
מגרא, המלכה בסכנה.
ייתכן שהיא פצועה, ייתכן שהיא מתה.
אנחנו לא יודעים מי שולט בממלכה.
אנחנו לא יודעים אם מישהו בכלל שולט בממלכה.
הכאוס שקדם לשלטון משפחתך היה נורא.
אין ספור יריבויות, מחאות ונקמות.
ללא קיין על כס המלכות, הם יזקפו שוב את ראשיהם.
ואת היורשת החוקית של שושלת קיין.
אני אשאיר יחידה מאחור שתמשיך לחפש את משפחתך,
אבל בכל הנוגע לנוכחותך...
זאת לא אפשרות בחירה עבור איש מאתנו.
אתה המפקד של אלה שנשארים מאחור?
כן, הוד מלכותך. יש לי ארבעה אנשים.
עדיף שיהיו שמונה.
תעשה את זה.
אתה מבין את חשיבות המשימה שלך, כן?
כן, גברתי, כמובן.
הם החיים שלי.
כן, גברתי.
את חייבת לדבר עם אבא שלך.
הוא לא רוצה לשמוע את מה שיש לי לומר.
לכן את חייבת לדבר אתו.
למה אני?
הניווה, זה לא משנה מי ידבר ראשון.
זאת הדרך להתקדם.
את חושבת שזה פשוט.
זה פשוט.
תשברי את השתיקה הזאת כל עוד את יכולה.
למה אנחנו עוצרים?
נחנה כאן למשך הלילה. אבא שלכם המשיך להתקדם, הוא מסייר.
מה המרחק לשם?
מה המרחק לאן?
וואו.
אני לא יודע אם אני חש הקלה או אם קיוויתי שלא נמצא את זה לעולם.
אני אלך לספר לאחרים.
איך מלכה שאף פעם לא יוצאת מארמונה
מוצאת את עצמה בצדי הדרך עם משרתת ועגלון בלבד.
אתה חושב שמישהו ניסה להדיח אותה?
אני יכול לחשוב על כמה הסברים.
אני משתדל שלא.
היו לה אויבים.
זה מגיע יחד עם הכתר.
אצל חלק יותר מאשר אצל אחרים.
היא אימא שלי. אתה יודע את זה, נכון?
הפרצופים שלהן, הקולות שלהן, אפילו הדרך בה הן נשמו.
הייתי צעירה כל כך כשאמי מתה, אבל אפילו אז ידעתי את זה.
שתיהן היו בדיוק אותו דבר.
אז כשהיא מתה,
זה הרגיש אכזרי במיוחד בכל פעם שאחותי הייתה קרובה...
לשמוע אותה, להריח אותה, לגעת בה...
לפתע מצאתי את עצמי מתאבלת על אמי שוב.
אני מניחה שאבי חש כמוני.
אני מניחה שלכן הוא מעולם לא היה מסוגל לקחת את הדבר האחד
שהיה חשוב לה יותר מכל.
זכותה מלידה.
הבאתי לה אוכל, כפי שביקשת.
את יכולה לקרוא לה בתואר שלה. אין לזה כוח או קסם כאן.
הבאתי אוכל למלכה, כפי שביקשת.
בסדר גמור.
עדיין לא עומד בסטנדרטים שלך, הא?
שמעתי סיפורים על עקשנותך, על ההרס העצמי שלך.
כששמעתי אותם לראשונה, הם נראו לי מוזרים, לא אמינים,
אבל עכשיו...
אולי תוכלי לאשר או להכחיש כמה מהם.
שמעתי שהרגת מאהבים מפני שנחרו בשנתם.
משרתים, מפני שלא אהבת את הריח שלהם.
חתכת לשונות של נערות צעירות
מפני שלא עינגו אותך מספיק מהר.
תרצי להפריך חלק מזה או אולי אפילו לזקוף אותם לזכותך?
את מכירה את החוקים.
הפעמון מצלצל, ואיך נדע שאת לא מנסה לברוח?
הפעמון מצלצל ואנחנו חייבים להגיב.
הפעמון מצלצל ואת תסבלי בשל כך.
עד שישלמו את הכופר עלייך,
את נכס שבכוונתי להיות זהיר מאוד אתו.
אז למה שלא תירגעי?
הבה נמשיך בשיחתנו, טוב?
דעי לך, אמנם מצאתי את כל הסיפורים האלה מבדרים,
אבל הסיפור שמעניין אותי באמת קשור למאהב מסוים
ששבר את לבך ואז עזב אותך.
הניווה.
מה שאמרתי קודם...
אני יודעת.
זה רק מפני ש... - זה בסדר.
במערה... - אני מבינה.
את בטוחה?
כן.
מה מצפה לנו לדעתך בהמשך?
בכנות, אני חושב שאת צריכה לתאם ציפיות.
להתעלם ממה שאנחנו יודעים עליו, בסדר?
להתעלם מהעובדה שהוא הפקיר את הילד שלו להתעללות
עד שהוא הפך למפלצת.
אנחנו לא יודעים מה בדיוק קרה... - אימא לא רצתה את זה.
לא זכור לי שהיא אי פעם דיברה עליו מבלי להישמע עצובה.
לא זכור לי שהיא דיברה על משהו מכל זה מבלי להזהיר אותנו מפני זה.
לבטח הייתה לכך סיבה, הניווה.
אתה לא חושב שזה מוזר שהיא מעולם לא אמרה לנו מה הסיבה?
אני לא יודעת
מה עבר בראש של אימא.
אבל אני יודעת שהיא אהבה אותו.
ולבטח יש לכך סיבה.
שמעת את זה בשנתך.
האם זה ינשוף?
לא ינשוף. זה אדם.
אנחנו באדמות ההפקר, באבה. בארץ חסרת חוקים.
ואתה לא בריא.
אני בסדר.
הילדים יודעים?
אין צורך שידעו.
הם תמיד יודעים יותר מכפי שאתה חושב.
הניווה דיברה אתך?
למה?
היא מחזיקה משהו בבטן,
משהו שהיא לא יכולה לדבר עליו,
וזה מפחיד אותה.
טוב, היא מתאבלת.
כך גם קופון.
אבל הוא לא שוקע באותה אפלה.
הם שונים. הם זקוקים לדברים שונים ברגע זה.
אני חושב שאת אמורה להבין מה היא צריכה יותר טוב מכולם.
מה כוונתך?
את זוכרת את המפגש הראשון שלנו?
את הזעם, וכמה הרסני הייתי?
כי פחדתי.
פחדתי לבטוח בך,
פחדתי להאמין שבאמת הצלחתי לברוח ושזאת האמת.
ואת זוכרת מה אמרת לי?
אמרתי לך שאם תשבור עוד חפצים שלי,
אני אהרוג אותך בשנתך.
כן, אבל אחרי זה...
את זוכרת מה עשית?
נשארת איתי למשך כל הזמן שנדרש לי כדי לנשום שוב.
נשארת כדי שאדע שאני לא לבד.
הניווה אבודה.
היא ניצבת בפני עתיד לא ברור...
אימא מתה ואבא חדש.
אבל אני אתן לה את המרחב שהיא צריכה.
וכפי שאת עשית, אני אוודא שהיא תדע שהיא לא לבד.
פריס, מה קרה?
אני לא מריחה יותר את הלבנדר.
אני מריחה מוות.
זה מת מזה כמה ימים, אולי שבועות.
זה בן אדם, נכון?
"עולם חדש נמצא מעבר.
אל חדש שוכן בפנים.
"היכנסו ותראו את עצמכם.
היכנסו ותישפטו.
היכנסו ותמצאו מוות.
היכנסו ותראו את עצמכם."
ג'רלאמארל.
הוא איבד את שפיותו המזוינת.
ייתכן שלא.
אולי... אולי זה מה שקורה
כשהעבודה שלך חשובה ואתה לא רוצה אורחים.
פריס, אני לא יודע.
אתה לבטח יודע כבר כמה מסוכן להיות אדם רואה בעולם הזה.
הדברים שאדם צריך לעשות כדי להגן על עצמו.
אני מסכים עם פריס.
לא הגענו עד הלום רק כדי לחזור בגלל דבר כזה.
אני רוצה ששניכם תדעו את מה שבשבילו יצאנו למסע הזה.
אני רוצה לדעת בשביל מה הקרבנו הרבה כל כך.
אני רוצה לדעת בשביל מה הקרבתי את אשתי.
אני צריך לדעת את זה.
בואו.
לפחות אנחנו יודעים שאנחנו מתקדמים בכיוון הנכון.
קופון.
נמשיך להתקדם.
ראיתי ארבע שומרות.
אחת כאן, ליד הכניסה.
שתיים נוספות...
מסיירות בין השורות של פועלי המשי.
ועוד אחת ליד החלון השני.
אז כל הפועלים נייחים? רק השומרות בתנועה?
כן, והן מקישות במטות שלהן כדי להכריז על נוכחותן.
איזה סוג נעליים השומרות נועלות?
איזה סוג נעליים? מעור? מעץ?
עור, אני חושב.
ומה בנוגע למלכה? אתה יודע איפה היא?
אני לא יודע איך המלכה נראית.
הייתה אישה מוכתמת בדם כאן, מאחור.
מוכתמת בדם? היא חיה?
אני לא יודע.
אז אתה בטוח? ארבע שומרות ומרווח ביניהן?
זה מה שראיתי.
זה מה שראית.
כאילו שראייה פוטרת אותך מטעויות.
יש לך מספיק אנשים כדי לגבור עליהן, נכון?
ברגע שהן ישמעו מישהו מאתנו, ברגע שהן יחושו בנו,
ברגע שתושמע אזעקה, זה נגמר.
הדרך היחידה להגיע אליה כשהיא בחיים
היא שלא תישאר אף שומרת חיה כשהם ידעו שאנחנו כאן.
אדם אחד חייב לעשות את זה, אחת-אחת.
אני אעשה את זה. אני מסוגל לחסל את כולן.
זכור לי שביקשתי את עיניך, מכשף, לא את דעתך.
עתיד הממלכה נמצא בסכנה.
סמכתי עליך מעבר למה שהייתי מוכן.
אלא אם את בוטחת בו, מגרא.
תשכחי מהשאלה.
אני אארגן חיל חלוץ. איתותים, בלי מילים.
הבא שידבר יהיה אני, כשאהיה מוכן לקרוא לכם לבוא.
ואם לא תאותת לנו?
אז נכשלתי, המלכה מתה.
תשרפו הכול עד ליסוד,
תיקחו את הנסיכה לקנזואה ותוודאו שהיא תוכתר למלכה.
לא הסכמתי לזה.
אם נגיע למצב הזה, לא תצטרכי.
זה יגיע למצב הזה?
לא.
חותך! חותך! בוא הנה!
שומרות.
יש פולש. יש כאן מישהו!
קומי, כלבה.
הסכין שלי. הסכין שלי.
אתה חושב שאספר לה מי אני מבלי שתהיה לי תוכנית? הא?
הוד מלכותך?
המלכה כאן.
למה היא לא מדברת?
אני עייפה.
זה בסדר. את בטוחה עכשיו.
איך זה קרה?
איך הם תפסו אותך?
נאלצתי לעזוב.
מישהו ניסה להדיח אותך. מי זה היה?
רבים כל כך.
את תחלימי בקרוב ואנחנו נשוב לקנזואה.
אבל תחילה, ההילרית מגיעה.
היא כאן.
תיזהרי. - כמובן.
נפגשנו בעבר?
אני מצטערת שזה קרה לך.
אל תלכי, מגרא.
לא לפני שתשמעי את החדשות.
אילו חדשות, הוד מלכותך?
כולם ניסו להדיח אותי.
הם טענו שהאלים בצד שלהם.
ולאחר שהם נכשלו, היה עליי לקבל החלטה.
לאפשר לכפירה הזאת להימשך...
או לענות בכפירה משלי.
מה זה אומר?
אתה רוצה להחזיר אותי לקנזואה?
אין יותר קנזואה.
במשך שנים השלטון שלנו התבסס על הגחמות של המכונות מתחתינו.
כשהן בחרו לעבוד, העריצו אותנו.
כשהן לא עבדו, לא העריצו אותנו.
אני לא רוצה להיות מלכה רק מפני שהמכונות עובדות,
אני רוצה להיות מלכה מפני שאני מלכה.
אז עכשיו זה יהיה הסיפור:
האלים לקחו את הסכר.
הם השמידו אותו בחמת זעם
ויחד אתו הרגו את הכופרים האמיתיים.
את החלשים, האנוכיים, הטיפשים.
אבל הם השאירו אותי בחיים.
רק אותי.
את החרבת אותו.
החיילים שם בחוץ...
במשך 20 שנה הם צייתו לך על סמך ההבטחה שיום אחד
הם ישובו לבתיהם, למשפחותיהם.
הם עברו אין ספור קרבות,
סבל וזוועות,
וזה מה שאפשר להם להחזיק מעמד.
ואת פשוט לקחת הכול.
עשיתי את מה שצריך היה לעשות.
הצלתי את השושלת שלנו.
את חושבת שאני אצא לשם
ואומר לחיילים שלי שמשפחותיהם נהרגו כדי להציל את השושלת שלך,
והם פשוט ילכו לאן שאומר להם?
החיילים שלך?
החיילים שלי.
ואני חושבת שהם יעשו מה שאומר להם...
כי אני המלכה שלהם.
אני חושב, לראשונה מזה זמן רב,
שזה משהו שעלינו לשקול מחדש.
תעצור.
מה?
למה אנחנו עוצרים?
יש לי תחושה לא טובה.
מה יש לפנינו? - מעבר הרים.
יש דרך לעקוף את זה? - לא, אני לא רואה אחת כזאת.
פריס.
אני חשה בדברים סותרים.
אני חשה סכנה.
אבל אני לא בטוחה איפה הסכנה אורבת.
אולי כי אין סכנה.
נמצא דרך אחרת.
זה יאריך את הדרך בימים שלמים.
אמרתי שנמצא דרך אחרת. - אין כאן דבר.
קופון, תגיד לו שאין כאן דבר.
אבא, אני לא רואה דבר.
אני אלך. - היי.
קופון, מה מיקומו של אל הלהבה בשמים?
הוא כבר מאחורי ההר.
מה אכפת לך מהשמש?
לא אכפת לי. אני רק מנסה להבין
מתי יחשיך ואתם תהיו חסרי תועלת.
באבה.
מלכודות צליל.
תכוון אותי לעברם.
כן.
קדימה.
אל תזוזי.
יש קשת וחץ. אנחנו צריכים אותם.
מה את עושה?
אני יכולה לנוע בדממה, את לא.
הניווה, לא! - חדל אש!
את הניווה?
כן.
ואתה שצעקת...
מה שמך?
קופון.
ילדיו של ג'רלאמארל,
מעבר לעצים האלה יש גשר.
אתם רשאים לחצות את הגשר ולהיכנס לבית ההשכלה.
יש מרפא בבית ההשכלה?
אתם לא יכולים לחצות.
כרגע אמרת שאנחנו יכולים לחצות.
רק ילדיו של ג'רלאמארל רשאים לחצות ולהיכנס לבית ההשכלה.
יש רק חוק אחד, וזה החוק.
תגיד לג'רלאמארל שאנחנו כאן. הוא יבין.
רק קופון והניווה רשאים לחצות את הגשר.
תקשיב לי...
נער.
יש רק חוק אחד, וזה החוק.
אתה תסביר לג'רלאמארל למה בנו ובתו הגיעו עד לכאן
רק כדי לחזור חזרה!
אנחנו לא חוזרים.
על מה את מדברת? אנחנו חייבים לחזור.
היא זקוקה למרפא. - לא. יש לה את אבא ואת פריס.
הוא יכול לקחת אותה לשבט אחר.
על מה את מדברת? לא נשאיר אותה כאן, הניווה.
היא לא צריכה את כולנו.
אנחנו נישאר יחד. - קופון.
מספיק. - זה טירוף.
מספיק.
תקשיבו לי. תקשיבו.
הניווה, קופון,
עברנו דרך ארוכה מדי ושילמנו מחיר כבד מדי בשביל לחזור עכשיו.
חשבתי על זה במשך זמן רב.
לא רציתי להאמין בזה, אבל פריס צודקת.
כל ילד מגיע בסופו של דבר לגשר שעליו לחצות לבד.
על מה אתה מדבר?
ביום שבו נולדתם, עמדתי על חומה ונלחמתי כדי להגן עליכם,
ועשיתי את זה מדי יום מאז.
זה מה שאבא עושה כדי להגן על ילדיו.
אבל אבא גם צריך לדעת מתי הזמן להניח לילדיו ללכת
כדי שימצאו נתיב משלהם.
הזמן הזה הוא עכשיו. - לא, זה לא נכון.
זה לא נכון. הניווה, תגידי לו שזה לא נכון.
זה נכון, קופון.
אתה ואני חיים בעולם שונה משלו.
זה תמיד היה כך.
לעולם לא באמת נבין זה את זה.
הוא הביא אותנו לכאן כשהוא יודע את זה.
למה שתעשה את זה?
כי אני אבא שלכם.
אבא.
ילדה שלי.
את טועה.
אנחנו לא חיים בעולמות שונים.
את ואח שלך
העולם היחיד שחייתי בו מאז היום שבו נולדתם.
ילדיי, אני עיוור כמו כולם.
אבל אני רואה את שניכם.
בחיים לא אפסיק לראות אתכם.
אבל אני צדקתי.
היום הזה הגיע ואתם חייבים לפגוש את אבא שלכם.
אבא, אתה אבא שלי.
אני אוהב אותך, בן.
האם נראה אותך שוב?
כן.
קשת אריה.
את תרגישי דגדוג.
כן.
יופי.
תזכרו את אימא שלכם.
תגנו זה על זו בכל מחיר.
אבא. - קופון, לא. תפסיק.
הוא יהיה לבד.
מגרא תהיה אתו לנצח.
ועכשיו יהיה לו את שניכם.
אני אהיה אתו.
תקשיב לאחותך.
היא יודעת.
כעת...
תקשיבו טוב, שניכם.
מתנת הראייה עלולה להיות מעוורת.
ג'רלאמארל הוא אבא שלכם,
ויש לו יכולת ראייה.
אבל הוא לא אל, וגם אתם לא.
אם אתם אכן תבנו את העולם הזה...
תזכרו את אימא שלכם.
ותזכרו את באבה ווס שלימד אתכם הכול.
ותבנו את העולם החדש הזה עבור אנשים רואים כמו גם עבור עיוורים.
ללא אלים! אתם מבינים?
אתם מבינים אותי? - כן.
כן. - בסדר.
תינוקות שלי.
תקראו את הספרים בשבילי. תקראו את הספרים בשבילי.
גבר צעיר.
המטה שלי.
טוב, תלכו. תלכו עכשיו.
תלכו עכשיו לפני שיהיה חשוך מדי ולא תוכלו לראות.
אני לא מאמינה שהוא באמת עזב אותנו.
אנחנו אלה שעזבו.
בסדר.
אנחנו באים, רק שנינו.
הניווה וקופון.
אתה ואני יחד, אח קטן.
תמיד, אחות קטנה.
אתה מוכן?
לא.
גם אני לא.
בוא נלך.
שלחת אותם לבד.
לפעמים, הדרך הטובה ביותר להגן על ילדיך
היא לתת להם להאמין שהפסקת להגן עליהם.
מגרא אמרה לך את זה?
כן.
הבית היחיד שיש לי הם הילדים האלה.
אין לי מקום אחר ללכת אליו.
לך יש?
אז נישאר קרובים?
ועוד איך.
נישאר קרובים.
מה עכשיו?
אני לא יודעת.
אני לא רואה דבר.
תרגום: גיא רקוביצקי