Tražio sam vas. Obznanite se i selo će živjeti.
Vještice su pobjegle. -Poruka od Jerlamarela. Poruka za oči.
"Draga djeco, rijeka je prvi korak vašeg dugog putovanja k meni."
Nešto mi nedostaje. Nešto vrlo važno za mene. Moramo to vratiti.
Mislim da znam tko nam je uzeo stvari. Pogledaj.
Postoje nova šaputanja o vama. -Tko šapuće? Gospa An? Gospar Dune?
Njena smrt ne smije biti nasilna. Bez dokaza ljudske umiješanosti.
Odlučila sam da neću umrijeti za ovaj grad. On će umrijeti za mene.
Jerlamarele, nisi došao po mene. Zato ja dolazim k tebi.
Fixed by: BOTANICMAN
Tu si.
Gle što se dogodilo.
Gle što sam učinila.
Tvoja priča je sada gotova.
Svi vi... Ja sam je završila.
No moja tek počinje.
Zbogom, Oče.
Uvijek sam te voljela, premda ti mene nisi.
Molim vas, kraljice moja.
Bog nas je napustio!
Mi smo Pajani. Mi smo sveti. Mi smo izabrani...
Hajde, momče.
Dobar mali.
Zvijer je predugo spavala.
A sad je budna.
Sve je pred nama.
Sve što je važno.
Hvala.
Što sam ja učinila?
Dala si mi vremena da budem sama.
Odoljela si porivu da mi postaviš pitanja koja ne mogu odgovoriti.
Što može biti tako važno u drangulijama koje ti je dao otac
da bi riskirala živote svoje djece i muža...
samo da bi to vratila?
Ako postoji nešto više u toj priči, sigurna sam
da bi to prvo rekla njima.
Ipak...
Postoji jedno drukčije pitanje
koje me muči u zadnje vrijeme
i kojeg ne mogu utišati u svom umu.
Koje je to pitanje?
Onog dana kad si došla u naše živote,
sjećaš li se što mi je zadnje rekao Jerlamarel kad je odlazio?
Ne.
Rekao je, "Budi pažljiva."
U tom trenutku, i svakom nakon njega, pretpostavila sam da je mislio,
"Budi pažljiva prema ženi koju volim i djeci koju će uskoro nositi."
Njegove riječi su mi bile poput stijene,
nešto čvrsto za što sam se držala sve ove godine.
No sve to se promijenilo otkad smo napustili vodopad
i krenuli niz ovu rijeku.
Pitam se jesam li krivo shvatila ono što mi je rekao.
Na što bi drugo mogao misliti?
Tvoj muž i djeca
upali su u smrtnu opasnost jer si ti tako rekla.
Skoro ne oklijevajući.
Nisi ni ti.
Osjećam kako nešto raste u tebi otkad smo započeli ovo putovanje.
Ima nešto u tvom glasu, u tvom ponašanju, Maghra.
Nešto zastrašujuće.
Nešto mračno. -Ista sam osoba kakvu poznaješ skoro cijeli život.
Shvaćam tvoju zbunjenost i toleriram tvoju znatiželju.
No, molim te, ne govori da su moj muž ili djeca u smrtnoj opasnosti
zbog mojih zlokobnih motiva.
Ili da sam ravnodušna prema njihovoj dobrobiti.
Drži me za ruku.
Moli sa mnom...
da se svi vrate sigurni i neozlijeđeni.
Ovo bi mogli biti tragovi.
Gdje?
Ovo je glupo.
Što čujete?
Ništa.
Ja čujem žamor.
Da.
Puno ljudi koji žamore.
Dolazi iz onog smjera.
Žamor? Tko žamori?
Žamor.
Što je ovo?
Opayoli. Strvinari.
Dolje nema nikoga. Izgleda napušteno.
Nije. Izlaze noću, a po danu spavaju.
Oni su uzeli naše stvari. Definitivno su dolje.
Ono što ne znam je koliko ih je. -Cijenim da ih je puno više od nas.
Sigurno. -Ne vraćamo se. -Cijenim i da su puno manje nenaoružani od nas.
Kakav god bio značaj te stvari tvoje majke,
siguran sam da ne želi da umrete zbog toga. -Također.
No mogu ući i izaći, a da me ne primijete.
Nitko neće nigdje sam. -Moram otići sama.
Mene će najteže tako uhvatiti.
Mogu se ušuljati i išuljati. I sam si rekao da spavaju.
No ako probudiš jednog ostali će brzo izaći. -Onda ću ih izbjeći.
Mama je znala koliko će teško biti to pronaći,
a svejedno je to tražila od nas.
Kažemo da ne vjerujemo da shvaća što to znači?
Da nije sposobna napraviti takvu odluku? -Dobro.
Dobro.
Vas ste dvojica ovdje. Pozvat ću vas ako trebam pomoć.
No moram pokušati.
Ovo je užasna ideja.
Trebamo je zaustaviti.
Kako? Učinila bi to za bilo koga od nas.
Nitko od nas je ne bi trebao zaustaviti.
Iskreno, mislim da ovo nema veze s nama.
Mislim da je u trenutku kad je mama spomenula oca,
i njenu vezu s njim, Haniwa donijela odluku.
Odluku čak i nije trebalo donositi. Bilo je neizbježno.
Zamisao o odsutnom ocu, prilika za ponovno spajanje, bilo je to...
Bilo je to previše za nju.
Bojim se da to neće biti...
O, ne. -Haniwa!
Haniwa!
Haniwa. Haniwa.
Diše li? -Da. -Gdje je ozlijeđena? -Ne vidim.
Tata!
Čekaj. Ne! Ne, ne!
Ne. Stani! Ne znaš tko je! -Briga me tko je!
Njegove grudi. Pogledaj. Osjeti.
Ustani.
On vidi.
Tako je prazno ovdje.
Rođena sam u zvuku strojeva...
grmljavina, moć...
značenje.
Provela sam cijeli život u tome.
Nikad nisam otišla tako daleko od prijestolnice da to ne čujem.
Oduvijek sam se pitala kako bi svijet zvučio da odem malo...
dalje.
Ispada da zvučio kao ništa.
Kako nevjerojatno dosadno.
Poslušajte vodu, kraljice moja.
I vjetar.
Možda vam, ako slušate, može došapnuti svoje tajne.
Ovdje nema tajni.
Ne prodaju se informacije. Ne smišljaju se priče.
Nema snage, nema straha.
Ništa.
Ljudi zbilja ovako žive
u odsutnosti od svega od bilo kakve važnosti?
Pretpostavljam, Vaše Veličanstvo.
Ovo putovanje to možda zahtijeva,
no mislim da ne bih bila dobra kao takva osoba.
Ne vjerujem da je najmanji dio mene stvoren za to.
Gladna sam.
Gladna sam! Spremna sam za svoju večeru.
Jesi li pronašla jaja? Sezona im je.
Vozaču?
Čujem da se vatra gasi. Jesi li pronašao hranu? -Vozaču, gdje si?
Spasi vatru. Guši je vlastiti dim.
Vozaču?
Vozaču? Odgovori mi, jebem ti.
Nyrie!
Nyrie.
Nyrie!
Imam što god želite.
Imam što god želite. Imam prstenje. Imam Božju kost. -Tako mekani.
Iznimni prsti. Nema prstenja.
Nema Božje kosti.
Uzet ćemo tebe.
Nyrie?
Nyrie!
Mama, mi smo. -Haniwa.
Dođi.
Jeste li pronašli?
Hvala.
Izbrojala sam četvero.
Tko je naš novi prijatelj?
Zovu ga Boots.
Rakunovo krzno.
To je stvorenje koje je uzelo naše stvari. -Da.
No nije znao tko smo i nije imao izbora.
Dopusti da objasnim, molim te.
U redu.
Kad nas je Jerlamarel napustio
kako bi otišao u Kuću prosvjetljenja kao što je obećao...
izgleda da nije otišao izravno tamo.
Zaustavio se preko zime.
Prišao je Opayolima.
Živio je među njima godinu dana.
Godinu?
No, kad mu se rodilo dijete...
nastavio je putovanje.
Boots je to dijete.
Boots je Jerlamarelov sin.
Naš brat.
Kad je Jerlamarel nastavio svoje putovanje
Opayoli su se ponašali prema Bootsu kao prema robu.
Tjerali su ga da strvinari i krade za njih.
Kad je stigla vijest da su lovci na vještice u pohodu ovim područjem,
Opayoli su potražili sigurnost drugdje.
Njega su ostavili ovdje da se brine sam za sebe. -Dijete!
Predlažeš da ga povedemo sa sobom? -Da.
Osim što mu nudimo da ga više ne smatraju životinjom,
osim što nam je dobitak, kao vješt borac... -On vidi.
Zar ne?
Da, vidi.
Vas dvojica se slažete?
Zašto su svi ovakvi?
On je obitelj. Nećemo ga ostaviti.
I ja sam postavio ista pitanja.
Izrazio sam istu zabrinutost. -I?
Da sam namjeravao to zabraniti, Paris,
mislim da bi to već čula. Zar ne?
Što još znaš o njemu?
Osim što je vješt lopov.
Vjeruješ li mu?
Za mene se nitko nije brinuo kao što vi to radite međusobno.
Da bih bio dio toga učinit ću sve što zatražite od mene.
Neka onda pođe s nama.
Počnimo stvarati vojsku onih koji vide.
Sve dok novaci žele prisegnuti vjernost
jedinom generalu među nama.
Prisežem.
Ne. Pokaži nam.
Kakav savršeni dan.
Tvoja potpuna tišina mi je puno zanimljivija od njene.
Znate, bit ću tamo kad vam prerežu grkljane,
podsjećajući vas kakvu ste jebenu pogrešku danas učinile.
Previše puta sam se odvajao od tebe brinući se da će nam to biti zadnji.
Nemojmo više to ponoviti.
Nisam ti pričala puno o njemu...
O mom ocu.
Nisam te ni pitao. Nikad mi nije bilo važno odakle si došla.
Znam. Također.
Dao mi je ovo na dan kad je umro.
Bilo je u mojoj obitelji otkad je on znao za sebe.
Otvori.
Sve ovo zbog ovoga.
Zacijelo si ga puno voljela. -Bio je vrlo dobar čovjek. Uljudan, mudar.
Mislim da bi mu se svidio.
Nemojmo se zanositi.
Volio bih da sam ga poznavao.
Možda mi jednom možeš reći nešto više o njemu.
Mislim da bih voljela to.
Kofun je u pravu.
Trebao bih krenuti.
Naravno. Taj dječak, Boots...
Ne vjeruješ mu, zar ne?
Nisam planirao vjerovati bilo kome neko vrijeme.
Shvaćam. Zašto si onda izabrao dopustiti ovo?
Laska mi što misliš da sam imao izbora.
Ozbiljna sam. -Znam. -Zašto nisi zabranio?
Jer će na kraju ovog putovanja
upoznati novog oca.
A ja im ne želim dati razlog da ga žele.
Kofun shvaća naše izbore.
Oduvijek jest. Ne shvaća ih osobno.
No ona...
Ne želim je izgubiti.
Nećeš.
Da.
Volim te.
Ne sviđam im se, zar ne?
Boje se i zbunjeni su.
No dobri su ljudi. Promijenit će mišljenje.
Vole li tebe?
Što si rekao? -Viču na tebe.
Propitkuju te, čine da se osjećaš malom.
Tako su se prema meni uvijek ponašali moji ljudi.
Zašto su te tjerali da nosiš masku?
Rekli su da nisam poput njih.
Da nisam čovjek već nešto drugo.
Rekli su da će me maska podsjećati na to.
Moja obitelj me voljela.
Nisu uvijek shvaćali.
No ni na trenutak nisam pomislila da me ne vole.
Nije bilo u redu kako su se odnosili prema tebi.
Zaslužuješ bolje od toga.
No obećavam...
Sad si jedan od nas.
Nikad se više neće tako odnositi prema tebi.
Tvoja majka.
Misliš da će pronaći ljubavi za još jedno dijete
kad već voli tebe i tvog brata?
Za to će trebati vremena.
Ovo je zamršeno za nju.
Ali...
Moja majka ima najveće srce od svih koje poznajem.
Ona čini ono što je ispravno.
Uvijek to čini.
Zašto ste tako dugo čuvali tajnu? -Kako to činiš?
Što? -Prišuljati se ljudima koji vide da se prišuljaš ljudima.
Nisam se htjela prikradati. Možda samo nisi obraćao pažnju.
Hoćeš li mi odgovoriti na pitanje? -O čemu pričaš? Kakva tajna?
Tako dugo ste je čuvali da više i ne znate da je tajna.
Zašto nitko od Alkena nije znao...
da možete vidjeti? -S obzirom kako su se svi ponašali kad su došli lovci,
mislim da su mi roditelji bili mudri da im ne povjere takvu informaciju.
Baba i Maghra su bili zaglavili u Alkeniji.
Valjda su čuvali tajnu da zaštite vas dvoje.
Nešto tako, da.
Mogu li ti reći kako je to promatrati ljude koji ne znaju da ih promatraš?
Potpuno su ranjivi za tebe.
Možeš čuvati njihove tajne. Možeš ih prenijeti njihovim neprijateljima.
Možeš ih napasti,
a da ne znaju tko je to učinio,
ni kako, ni zašto.
Možeš promijeniti njihove živote.
Možeš im okončati život...
iz bilo kojeg razloga...
ili bez ikakvog.
Tako rade bogovi.
Možda ne znaš taj osjećaj
jer nikad nisi izabrao imati takvu moć nad drugima.
Dana ti je od tvojih roditelja.
Ali ja znam.
I mislim da je znao i Jerlamarel.
Mene je to zbližavalo s onima koje pratim.
A Jerlamarela...
bio je otac djetetu među njima i napustio ga.
Što to ima bilo kakve veze s tobom?
Možda mi je zabavno što možeš vidjeti, a malo toga primijetiti.
Gdje sam? -U gradu Crva.
Gdje sam?
Prijatelji moji.
Što ste mi donijeli?
Imam konja. Treba mu vode. I umorna sam. Trebam sna.
Jahala sam cijeli dan. Trebam ulje za moje dupe i sluškinju da ga namaže.
Nakon sna ću razgovarati s tobom. Učinili ste pogrešku...
Izuzetni prsti.
Učinili ste dobro. Hvala vam na ovome. Bit će savršena.
Dudov svilac je fascinantno stvorenje.
Želiš li znati zašto?
Počne kao vrlo mali, tako nedužan, skroman.
No tijekom svog vrlo kratkog života
on stvara materijal takve ljepote i savršenosti
da najbogatiji ljudi na svijetu,
koji mogu odjenuti sebe, svoje žene i ljubavnice,
u što god zažele,
biraju... ovo.
A kad im život dođe kraju i više nisu korisni,
onda provodi svoje zadnje dane u žalosnoj groteski.
Krilato stvorenje s nagonom za let kojem je onemogućena ta sposobnost.
Olupina samog sebe, iskorišten,
željan smrti.
Upoznat ćeš ga dobro ovdje.
Shvatit ćeš ga.
Prijatelju, ne želiš me ovdje.
Nisam srela crva u mom životu.
Da. Možda će vas neko vrijeme zabavljati.
No uskoro ćete zažaliti!
Je li?
Pitam se tko bi mogla biti da iznosiš takve tvrdnje.
Osjetljive ruke nenaviknute na rad. Drska usta nenaviknuta na udarce.
Bogata žena...
naviknuta na korištenje autoriteta ili autoriteta muža, možda.
Ali... odakle?
Nedavno je lovca na vještice njegov pohod doveo ovdje.
Kad je zatražio informaciju
njegov naglasak me podsjetio na vrijeme koje sam proveo u Kanzui,
prodajući našu robu bogatim velikašima.
Tvoj naglasak mi vraća ista ta sjećanja.
Ti si velikašica, pretpostavljam.
Možda čak i savjetnica onoj kuji od kraljice.
No nije važno. Ovdje ćeš biti kao i ostali, možda i niža,
jer se sve mora zaslužiti od početka.
Ako budeš vrijedno radila za mene živjet ćeš dobro.
Pokušaš li pobjeći nećeš doći daleko, a posljedice će biti neprijatne.
Zanimljiva si.
Radujem se vremenu koje ćemo provesti zajedno.
Čuj me...
Jerlamarele.
Jerlamarele. -Kofune? -Da. Tu sam, tata.
Je li brod slobodan?
Neusidren je, no nasukan.
Kako misliš "nasukan"? Nasukan gdje? -Plima je prestala.
Što ćemo?
Morat ćemo čekati do jutra.
Dođi.
Bježite. -Dođi.
Bježite.
Ovuda ne mogu jahati, zar ne? -Mogu, ali će ih usporiti.
Čujem ih.
Haniwa. -Da.
Povedi majku i Paris i pronađi im sklonište. Volim te. Idi.
Posvuda su.
Tata, ostat ću s tobom.
Hoćeš, sine.
Ostanite ovdje.
Sve će biti u redu.
Maghra?
Baba Voss!
Gdje je mama? Što se dogodilo? -Nema je. -Haniwa!
Haniwa. -Ne. -Baba, držala me je za ruku. -Odveli su je?
Ne, ona je pustila moju ruku.
Šapnula mi je. Rekla je, "Čuvaj se."
Mama?
Mama!
Tamacti Jun!
Čuješ li moj glas, lovče na vještice?
Čuješ li me?
Govori.
Lovče na vještice...
čuješ li me?
Čujem glas mrtve žene.
Onda poslušaj bolje.
Uzmi moju ruku.
I govori. -Živjela...
princeza Maghra...
iz kuće... Kane.
Odajte počast!
Fixed by: BOTANICMAN