Jeg har lett etter dere...
Gi dere selv til kjenne, og landsbyen får leve.
Heksene har unnsluppet.
En beskjed fra Jerlamarel.
En beskjed for øyne.
"Mine kjære barn,
elven er det første skrittet i deres lange reise tilbake til meg."
Jeg har mistet noe.
Noe som er viktig for meg. Vi må få den tilbake.
Jeg tror jeg vet hvem som tok tingene våre. Se.
Det verserer ny hvisken om deg.
Hvem hvisker? Lady An? Lord Dune?
Hennes død må ikke innebære kamp.
Ingen tegn på menneskehender.
Jeg skal ikke dø for denne byen. Byen skal dø for meg.
Jerlamarel, du kom ikke til meg.
Så jeg kommer til deg.
Chet, chet!
Chet, chet, chet!
Der er du.
Se hva som skjedde.
Se hva jeg gjorde.
Din fortelling er over nå.
Alt du var... Jeg avsluttet den.
Men min har bare så vidt begynt.
Farvel, far.
Jeg har alltid elsket deg... selv om du aldri elsket meg.
Jeg ber deg, min dronning.
Gud har forlatt oss!
Vi er Payan. Vi er hellige. Vi er de utvalgte...
Kom igjen, bisk.
Ok. Flink bisk.
Beistet har sovet altfor lenge.
Og nå har det våknet.
Alt ligger foran oss...
...alt som betyr noe.
Takk.
Hva gjorde jeg?
Du ga meg litt tid alene.
Motsto trangen til å presse fram svar du vet jeg ikke kan gi.
Hva er det som er så viktig med noe dingeldangel din far ga deg
at du ville risikere dine barns liv, din ektemanns liv...
...bare for å få det tilbake?
Jeg er sikker på at hvis det lå mer bak enn det du allerede har røpet,
ville du fortalt det til dem før du fortalte det til meg.
Jeg vil dog si...
...at det fins et annet spørsmål...
...som jeg i det siste har...
...hatt vansker med å stilne i tankene mine.
Hvilket spørsmål er det?
Den dagen du kom inn i våre liv...
...husker du den siste tingen Jerlamarel sa til meg før han dro?
Det gjør jeg ikke.
Han sa: "Vær forsiktig."
I det øyeblikket, og i alle øyeblikk siden,
antok jeg at han mente:
"Vær forsiktig med kvinnen jeg elsker, med barna hun snart skal føde."
Ordene hans har vært som fjell for meg...
...noe solid å støtte seg til i alle disse årene.
Men med alt som har forandret seg siden vi forlot fossen
og la i vei oppover denne elven...
...lurer jeg på om jeg misforsto hva han mente.
Hva annet kan han ha ment?
Nå har ektemannen din og barna dine
vandret ubevæpnet inn i alvorlig fare fordi du sa de skulle det.
De nølte knapt.
Ikke du heller.
Jeg føler at noe har vokst i deg siden vi startet ferden oppover elven.
Noe i stemmen din, i atferden din, Maghra.
Noe formidabelt.
Noe mørkt.
Jeg er den samme personen du har kjent i nesten en mannsalder.
Jeg forstår din forvirring, og jeg tolererer din nysgjerrighet.
Men si ikke at min mann eller mine barn er i alvorlig fare
på grunn av mine ondsinnede motiver.
Eller at deres velbefinnende er meg likegyldig.
Ta hånden min.
Be sammen med meg...
...om at de alle kommer tilbake trygge og uskadde.
Dette kan være spor.
Hvor?
Dette er latterlig.
Hva hører dere?
Ingenting.
Jeg hører nynning.
Ja.
En gruppe mennesker, og de nynner.
Det kommer derfra.
Nynning? Hvem er det som nynner?
Nynning.
Hva er dette?
Opayol. Åtseljegere.
Det er ingen der nede. Det ser forlatt ut.
Det er ikke det.
De opererer om natten, og sover om dagen.
Det var de som tok tingene våre.
De er uten tvil der nede.
Hvor mange de er, kan jeg ikke si.
Jeg gjetter på at de er langt flere enn det vi er.
- Utvilsomt. - Vi snur ikke.
Jeg gjetter også på at de er langt mindre ubevæpnede enn oss.
Uansett hvor viktige deres mors eiendeler er,
hadde hun ikke villet at dere døde for dem.
Jeg vet det.
Men jeg kan komme meg inn og ut uten at de visste at jeg var der.
Ingen skal noen steder alene.
Jeg må gå alene.
Sjansen er mindre for å bli oppdaget.
Jeg kan smette inn og ut.
Du sa det selv, de sover sikkert.
Men hvis du vekker en av dem, kommer de andre raskt.
Da skal jeg unngå dem.
Mamma visste hvor vanskelig det ville bli å finne dette,
og hun ba oss likefullt.
Sier vi at vi ikke stoler på at hun forstår hva det betyr?
At vi ikke tror hun kan ta en slik avgjørelse?
Greit.
Dere er her, begge to.
Jeg roper hvis jeg trenger hjelp.
Men jeg må prøve.
Dette er en elendig idé.
Nei, vi skulle stanset henne.
Hvordan da?
Hun ville gjort dette for hver og en av oss.
Hun ville ikke latt seg stanse av noen av oss.
Jeg tror ikke dette har noe med oss å gjøre.
Jeg tror at i det øyeblikket mamma nevnte faren hennes,
hennes forbindelse til ham,
hadde Haniwa bestemt seg.
Det var ikke engang noe å bestemme. Det var uunngåelig.
Tanken på en fraværende far,
muligheten til å treffe ham,
det ble bare...
Det ble for mye for henne.
Og jeg er redd for at det ikke er...
Å, nei.
Haniwa!
Haniwa.
- Puster hun? - Ja.
- Hvor er hun skadet? - Jeg kan ikke se det.
Pappa!
Vent. Nei!
Nei. Stans! Du vet ikke hvem han er!
Jeg blåser i hvem han er!
Brystet hans.
Se. Kjenn.
Kom deg opp.
Han kan se.
Så tomt her.
Jeg ble født til lyden av maskinene...
...torden, kraft...
...mening.
Jeg badet i det hele livet.
Våget meg aldri langt nok vekk til at jeg ikke kunne høre det.
Jeg lurte på hva verden ville lyde som hvis jeg våget meg litt...
...lenger.
Viser seg at den ikke lyder som noen ting.
Noe så utrolig kjedelig.
Lytt til vannet, min dronning.
Og vinden.
Og kanskje, hvis du hører etter, hvisker den sine hemmeligheter til deg.
Det er ingen hemmeligheter her.
Ingen informasjon som kjøpes.
Ingen historier som blir vevd.
Ingen styrke, ingen frykt.
Ingenting.
Er det virkelig slik folk lever livene sine...
...i fraværet av alt som er viktig?
Jeg antar det, Deres Majestet.
Denne reisen kan kreve det,
men jeg ville ikke være særlig god til å være en sånn person.
Det fins ikke engang en liten del av meg som er lagd for det.
Jeg er sulten.
Jeg er sulten!
Jeg er klar til å spise middag.
Fant du egg? Det er årstiden for det.
Sjåfør?
Jeg hører ilden dø ut. Fant du mat?
Sjåfør, hvor er du?
Ta hånd om ilden. Den kveles av sin egen røyk.
Sjåfør?
Sjåfør? Svar meg, for faen.
Nyrie!
Nyrie.
Nyrie!
Jeg har alt du vil ha.
Jeg har alt dere vil ha. Jeg har ringer. Jeg har Gudsbein.
Så myke.
Utsøkte fingre.
Ingen ringer.
Ingen Gudsbein.
Vi tar deg.
Nyrie?
Nyrie!
Mamma, det er oss.
Haniwa.
Kom.
Fant dere den?
Takk.
Jeg teller fire.
Hvem er vår nye venn?
Han blir kalt Boots.
Vaskebjørn-feller.
Dette er skapningen som tok tingene våre.
Ja.
Men han visste ikke hvem vi var, og han hadde ikke noe valg.
La meg forklare, vær så snill.
Greit.
Da Jerlamarel forlot oss,
forlot oss for å dra til Opplysningens hus slik han lovet...
...ser det ut til at han ikke dro direkte dit.
Han stanset for vinteren.
Han tok kontakt med Opayol-folket.
Han bodde hos dem i ett år.
Et år?
Men... da barnet hans var blitt født...
...gjenopptok han reisen.
Boots er det barnet.
Boots er Jerlamarels sønn.
Vår bror.
Etter at Jerlamarel reiste videre...
...ble Boots behandlet som en slave av Opayol-folket.
De tvang ham til å lete etter åtsel og stjele for dem.
Da de fikk vite at heksejegeren var på felttog i disse traktene,
dro Opayol-folket for å søke sikkerhet et annet sted.
De forlot ham og overlot ham til å klare seg selv.
Barn!
Sier du at vi skal ta ham med oss?
Ja.
Bortsett fra å gi ham en utvei, så han ikke lenger blir behandlet som et dyr...
...bortsett fra at han er en ressurs, dyktig til å slåss...
Han kan se.
Ikke sant?
Ja, han kan se.
Dere to, er dere enige?
Hvorfor er dere sånn?
Han er familie. Vi forlater ham ikke.
Jeg har stilt de samme spørsmålene.
Jeg har uttrykt de samme bekymringene.
Og?
Og hvis jeg hadde tenkt å forby dette, Paris,
tror jeg du allerede ville hørt meg si det.
Gjør ikke du?
Hva mer vet dere om ham?
Bortsett fra hans ferdigheter som tyv.
Stoler dere på ham?
Jeg har aldri hatt noen til å passe på meg slik dere gjør for hverandre.
Om jeg får være en del av det,
gjør jeg alt dere ber meg om.
Så la ham bli med.
La oss begynne å bygge en hær av seende...
...så lenge de nye rekruttene er villige til å sverge sin troskap
mot den eneste generalen vi har iblant oss.
Jeg sverger.
Nei. Vis oss det.
For en perfekt dag.
Din fullstendige taushet er langt mer interessant enn hennes.
Jeg kommer til å være til stede når de skjærer over strupene deres,
for å minne dere om den jævla tabben dere gjorde i dag.
For mange ganger skilles jeg ad fra deg...
...og frykter at det er den siste.
La oss aldri gjøre det igjen.
Jeg fortalte deg aldri noe om ham...
...om faren min.
Jeg ba deg aldri om det.
Jeg bryr meg ikke om hvor du kommer fra.
Jeg vet det. Ikke jeg om deg heller.
Han ga denne til meg den dagen han døde.
Hadde vært i familien hans så lenge han kunne huske.
Åpne den.
Alt det for dette.
Du må ha elsket ham høyt.
Han var et svært godt menneske.
Snill, klok.
Jeg tror han ville likt deg.
La oss ikke ta for hardt i.
Skulle ønske jeg hadde kjent ham.
Kanskje du kan fortelle meg mer om ham en gang.
Det vil jeg gjerne.
Kofun har rett.
Jeg bør komme meg av gårde.
Selvsagt.
Den gutten, Boots...
Du stoler ikke på ham, gjør du vel?
Jeg har ikke tenkt å stole på noen nye på en stund.
Jeg forstår.
Så hvorfor valgte du å tillate det?
Det smigrer meg at du tror jeg kunne velge.
Jeg mener alvor.
- Jeg vet det. - Hvorfor forbød du det ikke?
Fordi ved denne reisens slutt...
...vil de møte en ny far.
Og jeg kan ikke gi dem noen grunn til å ville ha en.
Kofun forstår våre valg.
Det har han alltid gjort.
Han tar dem ikke personlig.
Men hun...
Jeg vil ikke miste henne.
Det gjør du ikke.
Jo.
Elsker deg.
De liker meg ikke, gjør de vel?
De er redde...
...og forvirret.
Men de er bra folk. De vil skifte mening.
Liker de deg?
Hva sa du?
De kjefter på deg.
De tviler på deg, gjør deg liten.
Det er sånn folket mitt alltid har behandlet meg.
Hvorfor måtte du bære maske?
De sa at jeg ikke var som dem.
Ikke et menneske, noe annet.
De sa masken ville være en påminnelse.
Familien min er glad i meg.
De forstår ikke alltid.
Men jeg har aldri tvilt et sekund på at de er glad i meg.
Det var galt, måten du har blitt behandlet på.
Du fortjener bedre enn det.
Men jeg lover...
...at du er en av oss nå.
Du vil aldri bli behandlet sånn igjen.
Moren din.
Tror du hun har rom for å elske et barn til,
slik hun elsker deg og broren din?
Det kan ta noe tid.
Dette er vanskelig for henne.
Men...
...moren min har det største hjertet av alle jeg har møtt.
Hun gjør det som er rett.
Hun gjør alltid det som er rett.
- Hvorfor holdt du det hemmelig så lenge? - Hvordan gjør du det?
Gjør hva da?
Lister deg innpå folk som kan se at du lister deg innpå folk.
Jeg prøvde ikke å liste meg innpå. Kanskje du ikke fulgte med.
Kan du svare på spørsmålet?
Hva snakker du om?
Hvilken hemmelighet?
Dere holdt på den så lenge at dere ikke lenger vet at det er en hemmelighet.
Hvorfor var det ingen i Alkenny som visste...
...at dere kunne se?
Gitt reaksjonen til de andre da heksejegeren dukket opp,
gjorde foreldrene mine klokt i
å ikke gi dem den informasjonen.
Baba og Maghra satt fast i Alkenny.
Og de holdt vel på hemmeligheten for å beskytte dere to.
Noe sånt, ja.
Kan jeg fortelle deg hvordan det er å observere folk
som ikke vet at du observerer dem?
De er fullstendig sårbare.
Du kunne holdt på hemmelighetene deres.
Du kunne spredt dem til fiendene deres.
Du kunne slått dem ned...
...uten at de visste hvem som gjorde det,
eller hvordan, eller hvorfor.
Du kunne forandre livene deres.
Ende livene deres...
...av enhver grunn...
...eller ingen grunn.
Det er det guder gjør.
Du vet ikke hvordan det er,
for du valgte aldri å ha slik makt over andre.
Dine foreldre valgte for deg.
Men jeg vet det.
Jerlamarel visste det nok også.
For meg betydde det å komme nærmere dem jeg skygget.
For Jerlamarel...
...han ble far til et barn iblant dem og forlot ham.
Hva har alt dette med deg å gjøre, egentlig?
Kanskje det morer meg at du kan se og likevel observere så lite.
Hvor er jeg?
I Ormenes by.
Hvor er jeg?
Mine venner.
Hva har dere tatt med til meg?
Jeg har en hest. Den trenger vann.
Og jeg er trøtt. Jeg trenger å sove.
Jeg har ridd i hele dag.
Gi meg olje til rumpa mi og en pike til å smøre den på.
Når jeg har sovet, skal jeg snakke med deg.
Du har begått en feil...
Utsøkte fingre.
Dere har gjort en god jobb. Takk. Hun er... perfekt.
En silkeorm er en fascinerende skapning.
Vil du vite hvorfor?
Hun er så liten til å begynne med, så uskyldig, beskjeden.
Men i løpet av det svært korte livet hennes,
skaper hun et materiale av slik skjønnhet, slik perfeksjon,
at de rikeste menn i verden,
menn som kunne kledd seg selv, sine koner, sine konkubiner,
i hva de enn måtte ønske,
velger... dette.
Og når livet hennes har gått sin gang, når hun ikke lenger er til nytte,
tilbringer hun sine siste dager som sørgelig grotesk.
En skapning med vinger med trang til å fly,
men nektet denne ferdigheten.
Et skall av sitt tidligere jeg, oppbrukt,
ivrig etter å få dø.
Du vil bli godt kjent med henne her.
Du vil komme til å forstå henne.
Min venn, du vil ikke ha meg her inne.
Jeg har ikke møtt en orm i mitt liv.
Ja. Kanskje det vil more deg, for en stund.
Men snart vil du angre på det!
Sier du det?
Jeg lurer på hvem du kan være, som kan hevde noe sånt.
Delikate hender som er uvant med arbeid.
En skamløs munn som er uvant med å bli slått.
En holden kvinne...
...vant til å utøve makt, eller en ektemanns makt, kanskje.
Men hvorfra?
Heksejegerens felttog brakte ham hit for ikke så lenge siden.
Da han ba om informasjon,
minnet aksenten hans meg på tiden jeg tilbrakte i Kanzua,
der jeg solgte varene våre til de fornemme med penger til overs.
Aksenten din vekker de samme minnene.
Du var en adelskvinne, antar jeg.
Kanskje til og med et rådsmedlem til den fitta av en dronning.
Samme kan det være.
Her vil du være som de andre, eller kanskje enda mindre,
siden alt må læres fra grunnen av.
Hvis du jobber hardt for meg, vil du leve godt.
Prøver du å flykte, kommer du ikke langt, og konsekvensene vil bli...
...ubehagelige.
Du er en interessant en.
Jeg ser fram til å tilbringe den tiden jeg kan få sammen med deg her.
Hør meg...
...Jerlamarel.
Jerlamarel.
Kofun?
Ja. Her, pappa.
Er båten løs?
Den er ikke fortøyd, men den står fast.
Hva mener du med "står fast"? Hvor?
Det er fjære.
Hva skal vi gjøre?
Vi må vente til i morgen.
Kom.
Løp.
Kom.
Løp.
De kan ikke ri her, kan de vel?
Det kan de. Men de vil bli forsinket.
Jeg hører dem.
- Haniwa. - Ja.
Ta med deg moren din og Paris og finn ly for dem.
Jeg elsker deg. Gå nå.
De er overalt.
Pappa, jeg skal stå ved din side.
Ja, det skal du, sønn.
Bli her.
Alt ordner seg.
Maghra?
Baba Voss!
Hvor er mamma?
- Hun er borte. - Haniwa!
- Haniwa. - Nei.
Baba, jeg holdt henne i hånden.
Tok de henne?
Nei, hun slapp hånden min.
Hun hvisket til meg. Hun sa: "Vær forsiktig."
Mamma?
Mamma!
Tamacti Jun!
Hører du stemmen min, heksejeger?
Hører du meg?
Snakk.
Heksejeger...
...kan du høre meg?
Jeg hører stemmen til en død kvinne.
Så lytt nøyere.
Ta hånden min.
Og snakk.
Hill...
...prinsesse Maghra...
...av huset... Kane.
Gi hyllest!
Tekst: Sissel Drag