Čet-čet!
Čet-čet-čet!
ZRAK
Zaplačte, prosím. Buďte naživu.
Hej! Ne!
Otoč se ke mně!
Podívej se na mě!
Podívej se n...
Postav se mi!
Kdo je tam? Odpověz!
Vidím, že mé děti jsou v dobrých rukou.
Jerlamarel...
To jsi ty?
Ano.
Přišel sis pro ně?
Ne. Jsem uprchlík.
A mám práci jinde.
U vás budou v bezpečí.
Sledoval jsem vás, abych měl jistotu, že najdete útočiště.
A abych zabil medvědy v údolí.
Tenhle musí být poslední.
Ty děti jsou dar.
Dobře o ně pečuj.
Podej mi ruku.
Co... co je to?
Vedle vodopádu je malá jeskyně.
Běž tam. Najdeš v ní truhlu.
Dal jsem ti k ní klíč.
Potom běž za Paris.
Řekni jí, že věci v truhle jsou pro mé děti.
Otevři ji, až jim bude 12 jar.
To už budou rozumět tomu, co tam najdou.
Co je uvnitř?
Moudrost.
Taková, co bude počátkem nového světa.
Lepšího než svět našich předků.
Jednou budeme spolu.
Pojmenuj je Haniwa a Kofun.
Abych je poznal, až ke mně přijdou.
Kdy k tobě přijdou?
Odpovědi jsou v té truhle.
Počkej. Jerlamarele.
Jerlamarele!
Baba Voss právě volal jméno toho čaroděje.
To ti nevadí?
- Copak tu neplatí zákony? - Tady jsme od zákonů daleko.
Baba Voss je náš vůdce. Nesmíme mu odporovat.
Baba Voss není zákon.
Bůh je zákon.
Možná jsme se vzdálili i Bohu.
Baba Voss a Paris odsoudili moji matku...
...tvoji sestru, k smrti na hranici.
Za co?
Protože jí nepřipadalo moudré, aby se muž jako on,
cizinec, co odmítá mluvit o své minulosti, stal náčelníkem vesnice?
Upálili ji, protože se báli, že má pravdu.
Bůh na tyto věci nezapomíná.
A i kdyby on ano...
...já ne.
Kde jsi byl?
Babo Vossi?
Co se stalo?
Chci jen pravdu.
Posaď se, lásko.
Proč?
Stalo se to, že přišel Jerlamarel.
Prý ji najdeme na konci padlého kmenu.
Slýchal jsem o ní jen pověsti.
Ani jsem netušil, že mezi námi ve vesnici žije Stín.
Proto je to Stín. Nikdo neví, kdo jím je.
Ale Alkennyové vždy měli Stín.
Nechala jsem jí na oltáři zprávu a ta hned zmizela.
Přijde.
A jak poznáš, že je tady?
Nevím. Nikdy jsem to nezkoušela.
Nejspíš se nám sama ukáže.
Proč říkáš „ona“?
Stíny jsou vždy ženy. Muži jsou moc neohrabaní.
A kdo tedy myslíš, že to je?
Nejspíš někdo, s kým mluvíme každý den.
Někdo, kdo dokáže ukrýt své tělo.
Nikdo nedokáže současně být a nebýt.
Pohybuje se, když se pohybují ostatní.
Neslyší ji ani ayurové.
Umí svou mysl zbavit myšlenek. Tušitelé ji nevycítí.
Je v jiném světě. Nezjistitelná.
Psi ji považují za kámen.
Je tady.
Stíne...
Zdravím tě.
Stíne, potřebuji, aby ses napojila na osobu z vesnice
a řekla mi vše, co uslyšíš.
Neodpoví ti, pokud se nepoddáš.
Nehýbej se!
Stíne, uděláš, oč tě žádám?
To je „ano“?
Dvakrát znamená „ano“, jednou „ne“?
Stíne, tou osobou je Paris.
Jsme přesvědčeni, že je čarodějnice. Potřebujeme důkaz.
Dokážeš se napojit na čarodějnici?
Dokážeš to, Stíne?
Jak ti máme zaplatit?
Stíne?
Řekl „nový svět“?
Když povstane nový svět, starý možná bude zničen.
Je to jen truhla, lásko.
Co je to?
To je pro děti. Možná hračka.
Ne. Něco to znamená.
Všechno, co dělá, něco znamená.
A já to nikdy nepochopím.
Umím pečovat. Neumím chápat.
Babo Vossi, vždy dám přednost muži, co se o mě umí postarat,
před tím, co mě umí pochopit.
Paris?
Ano.
Tvůj manžel mě pozval.
Jerlamarel řekl, že se s ní máme poradit.
Pojď.
Co je ještě uvnitř?
Tady se praví, že co je navrchu, má zůstat na vrchu,
a co je vespodu, má zůstat vespodu.
Jak máme vybudovat nový svět z kůry stromu?
Vánek nepřináší žádná vidění.
Ty další jsou stejné.
Paris.
Co? Ty víš, co to je?
Ano.
To jsou... knihy.
Co je to „kniha“?
Moje babička mi vyprávěla příběhy, co znala od babičky své babičky.
Spolu s ní jsem o nich snila.
Knihy jsou posvátný objekt.
Jsou tiché, ale oslovují naši představivost.
Lze je spálit, ale jsou mocnější než oheň.
Je do nich vložena veškerá moudrost pradávných lidí.
Tajemství věku zraku.
Babička mé babičky měla svoje knihy.
Spálil je věrostrážce.
Myslela jsem, že už žádná nezbyla.
Jerlamarel řekl, že je dětem můžeme dát
až po uplynutí 12 jar.
Zřejmě věří, že zdědily jeho schopnost slyšet ticho.
I kdyby věřil, nemusí to být pravda.
Moje děti možná nejsou prokleté.
Prokleté?
Budeme tu navždy žít sami, ve vesnici svázané pověrami.
Tvé děti tu možná nezůstanou navždy.
Co tím myslíš?
Jak to myslíš, Paris?
Dokud nemáme jistotu, že jeho schopnost zdědily,
nesmíme být ve sporu.
Musíme je ukrýt do země jako vzácná semena.
Je to dar od Jerlamarela.
A jeho dary jsou vždy dobré.
Nesouhlasíš se mnou, Maghro?
Babo Vossi...
...zahrabej knihy pod hyacintovým stromem.
Po dobu 12 jar o nich nepromluvíme ani slovo.
Nejsme sami.
Stíne?
Stíne.
Dostal jsem tvou zprávu.
Jsem tady.
Jsi tu?
Stíne?
Nechce mluvit.
Svoji odpověď upletla.
Byli tam tři. Baba Voss, Paris a Maghra.
Mluvili o dětech.
A co ta čarodějnice?
Jen o dětech.
Naříkají, sají, vrní a nic víc.
To mi řekla.
Tak lže!
Možná máš pravdu.
Možná mi neřekne, co chci vědět.
Ale rozešlu zprávy o čarodějnici.
Pak se věrostrážci zeptají sami...
Jak chceš rozeslat zprávy?
Pošlu vzkaz.
Řeka ho ponese přes mnoho údolí.
Třeba ho někdo najde.
Leda bobr.
Tak pošlu dva za den.
Nebo tři.
A jednoho dne budou naše modlitby vyslyšeny.
Řek a údolí je nepočítaně. Potrvá to roky.
Možná.
Ale zůstane nám naděje.
Držte!
Příteli.
Věděl jsem, že tě tu najdu samotného.
Jak se ti daří?
Dobře se mi daří.
To jsem rád.
A ty?
Daří se i tobě?
Opravdu to chceš vědět?
Jistě.
Moc dobře ne.
Špatně spím.
To mě mrzí.
Ve dne slýchám věci, co mi pak nedají spát.
Jaké?
Cítím kolem sebe nedůvěru.
Mám obavu, že se někdo dokonce pokusil
sledovat mě a mé nejbližší u mě doma.
To je vysoce nepravděpodobné.
Není tajemstvím, že s tetou nemáte v lásce mě ani moji rodinu.
Pokud je tu někdo tak nesoudný, aby se odvážil mě provokovat,
mohl bys vědět, kdo to je.
Ale nejspíš nevíš.
Ne, nevím.
To je dobře.
Chci, aby sis pamatoval, že já jsem zákon.
Kdokoliv mi může přijít říct svůj názor,
a když se mi při tom postaví čelem,
setká se s čestným, spravedlivým mužem.
S takovým, jako jsem teď.
Jestli ale uslyším šeptání ve větru
a budu nucen najít toho, kdo mluví,
pak se setká s mužem, kterým jsem byl dřív.
S mužem se zálibou v krvi a hrůze.
Pokud tu někdo má co říct, pověz mu, Gethere Baxi,
ať mě vyhledá a řekne mi to...
...nebo ho najdu první já.
Slyšte!
Nedali jste mi požadované informace.
A přišli jste o domov.
Pokud nechcete přijít i o život, mluvte.
Řekněte mi, co víte o kacíři a ďáblovi Jerlamarelovi.
Co víte o jeho dětech.
Nic jsme neslyšeli.
Žádáme tě, nech nás být.
Jestli jste nic neslyšeli, pak mi vaše uši jsou k ničemu.
Posle!
Zpráva pro královnu.
„Hory země Slunečního hrobu prohledáváme už několik měsíců.
Modlíme se k Bohu, aby nás vedl,
ale nenašli jsme jediné slovo, jediný pach, jedinou stopu... ani naději.
Vesnice země Slunečního hrobu ale stojí daleko od sebe.
Je tam mnoho kopců a ztracených plání.
Lidé se tam bojí medvědů a lvů a neopouštějí své chráněné území.
S těžkým srdcem jsem nucen požádat o další pokyny.
Je to konec mé mise?
Zdá se mi beznadějná.
Pokorně žádám o povolení k návratu do Payanu.
S úctou, Váš věrný služebník, Tamacti Jun.“
Můžu si tu zprávu přečíst sama?
- Přečetl jsem ji celou. - Dej mi ji.
Mám citlivé prsty. Možná ti něco uniklo.
První polovina je vskutku od Tamacti Juna.
Ta druhá ale ne.
Tamacti Jun nemá pokoru, není služebník
a po dohodě se mnou značí každou desetinu délky
srdcem jako ochranu před paděláním.
Toto, vzácný lorde Saku, je padělek.
Napsal to někdo jiný. Poslali tebe. Poklekni.
- Veličenstvo... - Poklekni!
Tamacti Jun je královský výběrčí a královský věrostrážce.
Má mi sloužit 20 jar a také je odslouží.
Každý den své služby bude hledat Jerlamarela.
Jeho vůz táhnou dva divocí koně, nenávist a pomsta.
Kdo tě poslal s tou lží?
Jiní, co mají obavy.
Kteří jiní?
Ti, co si přejí, abyste prohlédla, Veličenstvo.
Kacíř Jerlamarel je pryč, Veličenstvo.
Ale my máme trápení tady.
Posvátná moc slábne.
Prasklinami ve věčné zdi prosakuje voda,
hladina stoupá.
Bohové už zpívají jen dvěma hlasy.
Lidé zpochybňují vaši moc.
Svou armádu potřebujete mít zde, Veličenstvo.
Kdo zapletl falešné uzly?
Lord Carne.
Lady Zee.
Kdo ještě?
Už nikdo.
Zadus se vlastními lžemi.
Chci se modlit.
Jerlamarel, moje jediná pravá láska.
Kdysi jsem se takto modlila s tebou.
Kdysi jsme spolu mluvili beze slov...
...ale už ke mně nepromlouváš.
Oslovím tě v modlitbě.
Jerlamarele... vrať se domů v míru...
...a poraz ty, co si dělají nároky na moje tělo.
Odpustím ti tvé hříchy.
Vrať se a dej mi děti, kterým předáš svou moc.
Začnu veřejně hlásat kacířskou víru Zraku.
Vzdám se bohů.
Neboť bohy budou naše děti.
A já budu bohem, kterého jsi kdysi odmítl.
Navždy.
Pohleďte...
Lord Carne a lady Zee...
...v jejichž věrnost jsem věřila.
Prosím, Veličenstvo!
Prohlašuji je vinnými ze zrady a podvodu.
Jen jsme říkali pravdu.
Tu, kterou všichni znáte.
Myslí jen na Jerlamarela, zatímco tady, v našem domově,
se stroje zadrhávají a voda stoupá.
Není bů...
Je to pravda.
Boj, který svádím o vaše životy...
...a záchranu posvátného města Payan, je těžký.
Ale pokračuji v něm, protože je to úděl mého rodu.
Jsem bohyní jen do té míry, co mi dovolí Bůh.
Jako jeho ruka na zemi zadržuji zkázu,
zmírňuji zimu, ochlazuji léto, posiluji kouzly ochranu
před lvy a medvědy, co by jinak odnesli naše děti...
...i kdyby byli sytí.
Ale větší bitvu svádím proti světlu...
...síle, která povznáší člověka nad Boha...
...která by obnovený svět
opět svázala řetězy a otěžemi.
Naše vojska na bitevních polích bojují s ďábly vyznávajícími světlo.
Zaslouží si naši úctu.
Ne zvěsti o zradě.
Postavit se proti mně...
...znamená urychlit návrat světla a zkázy.
To nelze odpustit.
S lítostí, staří přátelé...
...opusťte nás.
Jsme Payané
Posvátný lid
Vyvolení
- Jsme, jsme, jsme - Jsme, jsme, jsme
Jsme Payané
Posvátný lid
Vyvolení
- Jsme - Jsme
O TŘI ROKY POZDĚJI
Přináším šípky pro děti.
Maghro...
- ...ve vzduchu cítím... - Ano.
Cítíš.
Cítíš smutek a někde radost, ale hlavně smutek.
Tady.
Jejich oblíbená hračka.
Někam ji polož. Kamkoliv. Ale tiše.
Haniwo, Kofune, kde máte hračku?
Najděte ji.
Máte ji?
Moc hodná.
Teď ji podej tetě Paris.
Běž si hrát.
Se zakrytýma očima to nedokážou.
Vím to už dlouho... Jen jsem...
Předstírala jsem, že to nevím.
Teď máme jistotu.
Kdo?
Babo!
Pojďte sem, zlatíčka.
Můžete si jít ven hrát.
Hned přijdu.
Vím to od chvíle, kdy mě Haniwa vzala za ruku
a oznámila mi, že slunce má sestru, která si s ním v noci chodí hrát.
Já vím.
Jerlamarel mluvil pravdu, Babo Vossi.
V těchto dvojčatech je začátek nového světa.
Musíme oznámit pravdu.
Jsou to moje děti.
Souter Bax a Gether Bax říkají, že jsme čarodějnice.
Mají víc a víc přátel.
Musíme pravdu skrýt.
Jerlamarel řekl 12 jar.
Do té doby neřekneme nic.
A do té doby budou mít zavázané oči.
Bylo nebylo,
v jedné vesnici, jako je ta naše, spokojeně žili
čtyři sourozenci.
Každý den dělali společnou práci.
Jeden sourozenec vyráběl ten nejkrásnější parfém.
Jiný pekl ty nejsladší koláče.
Další hrál tu nejvybranější hudbu.
A čtvrtý vyráběl hedvábí na přikrývky a šaty,
co byly jak hřejivý sníh.
Spokojeně každý den pracovali bok po boku
a nikdy se nehádali.
Ale jednoho dne
přišel chlapec a tvrdil, že je jejich ztracený starší bratr.
Když se ho sourozenci zeptali, co dělá...
...odpověděl, že říká lidem pravdu.
„Jakou pravdu?“ zeptali se.
„Inu, “ odpověděl...
„Třeba to, že jeden z vás vyniká krásou.
Další je celkem pohledný. Jeden obyčejný...
...a jeden velmi škaredý.“
Rodinu jeho slova zmátla...
...protože, pokud jste ještě neuhádli, jména sourozenců byla
Vůně, Chuť,
Zvuk a Dotek.
A v jejich světě neexistovala krása ani ošklivost.
„Ale který z nás je který?“ zeptali se ho.
„Protože to nepoznáte, mělo by vám to být jedno, “ odpověděl.
A s těmi slovy odešel.
„Stůj! Jak se jmenuješ?“ volali na něj.
„Jmenuji se Zrak, “ odpověděl.
A s těmi slovy odjel a nechal je jejich zmateným myšlenkám.
Rodina se brzy začala hádat, kdo z nich je krásný
a kdo je ošklivý.
Nepřestávali dumat nad tím, co jim Zrak řekl,
až parfém ztratil vůni...
...koláče ztratily chuť,
hudba ztratila harmonii a...
...hedvábí bylo hrubé a potrhané.
Až se jednoho dne znovu sešli...
...a rozhodli, že na to, co jim Zrak řekl, zapomenou.
Než přišel, žili si spokojeným životem.
A ztracenou spokojenost opět brzy našli.
Zjistili, že čtyři jsou tak akorát.
A žili šťastně až do smrti.
Haló.
Ahoj.
Přináším dvojčatům k jejich zítřejším narozeninám...
...dar.
Od tání jsi o tom nemluvila.
O čem?
Na tento den čekáme.
Dvanáct let, Maghro.
Můžeš činit, jak uznáš za vhodné.
Jsi tak velkorysá, Paris.
Pokud myslíš, že nejsou dost staří, jak dlouho chceš čekat?
S Babou Vossem jsme už rozhodli.
Co jsme pohřbili, zůstane pohřbené... navždy.
To je vaše volba?
To je naše volba.
Nikdo nás nerozdělí, Paris, ani ty.
Takže tu budou chodit se zavřenýma očima. Vyrostou,
budou žít a zemřou tady.
- A jedině tady. - Budou žít!
Nejde snad právě o to, Paris?
To pro ně chci. Aby mohli žít.
Kdyby se jejich tajemství prozradilo,
kdyby se našlo něco z jejich truhly,
kdyby se stalo cokoliv dalšího a dalších tisíc „kdyby“,
skončili by na hranici.
Nebo jestli na popud knih odejdou pryč z vesnice
a sežere je lev nebo medvěd...
...zemřou.
Být mrtvý znamená mít oči navždy zavřené.
Jednoho dne nás někdo najde. Najde je.
Musí být připravení, Maghro.
- To už stačilo! - Ne, nestačilo!
Tento život jim nestačí.
Tvoje výmluva taky ne.
Nepotřebuji žádné výmluvy.
A co Jerlamarel?
Jerlamarel ty děti nevychoval.
Neléčil jim horečku.
Neukládal je s láskou k spánku, byl pryč, někde na toulkách.
Tvůj hlas.
Nenávidíš ho.
Proč?
Maghro?
Proč svoji nenávist přenášíš na ně?
Mami!
Běž pryč, Paris.
Chci být s dětmi.
Paris.
Pojď dál. Posaď se.
Děti moje.
Jak jste vyrostly. Všechno nejlepší.
Dnes je vám 12 let.
Nechce se věřit.
Po 12 let skrýváte své tajemství.
Skrýváte ho dobře.
Dokážete udržet ještě jedno?
Jaké?
Mám něco pro vás a jedině pro vás.
Největší narozeninový dar, co může být.
Co je to?
Knihy.
Alespoň si to myslíme.
Tyto pokyny vám pomohou porozumět, co knihy říkají.
Pokyny od koho?
Od vašeho otce.
Co o nich táta ví?
Ne.
Od vašeho pravého otce.
Cože?
Vím jen to, co mi řekla vaše matka.
Doufala jsem, že se vám svěří sama.
My už otce máme.
Ano, a velmi vás miluje, Kofune.
Haniwo...
...jiný muž kdysi...
...zachránil vaši matku v bouři.
Tak mi to vyprávěla.
Zabloudila a on ji zachránil.
Zůstal s ní.
A když přišla k nám do vesnice,
měla už v sobě vás, dvojčata.
- Jmenuje se Jerlamarel. - To ne.
- Počkej, Haniwo. - Kofune.
Nesmíš to nikomu říct, Haniwo.
Přečti si tuto zprávu.
Jsi statečná. Jdi.
Možná jsme čarodějové.
Pověsti o zraku možná nelžou.
Ne.
Mám pravdu ve svých rukou.
Už brzy budu vědět a ty ne.
Čti.
„Schopnost,
kterou máte vy, měli kdysi dávno všichni lidé.
S pomocí této schopnosti a síly své mysli
lidé ovládli svět.
Stavěli stroje, které uměly létat
nebo mluvit přes tisíce kilometrů.
Dokázali dokonce odletět ze země v obřích lodích.
Jejich moc byla tak velká, že zemi začali přerůstat a zničili ji.
Říká se, že jim zrak možná vzal Bůh, aby planetu zachránil před zničením.
Ale po mnoha letech se dar světla vrací
několika vyvoleným s poučením, jak vystavět nový svět.
Jsem váš otec.
A tento dar jsem vám předal.
Je vaší povinností ho využít.
Učte se z knih, co jsem vám zanechal.
Pečlivě jsem je vybral.
Nechal jsem vám i pokyny, kam odejít,
až budete dostatečně silní, abyste vesnici opustili.
Až přijdete, budu na vás čekat.
Společně vybudujeme nový začátek.
S láskou váš milující otec...
...Jerlamarel.“
Co uděláme?
Otevřela jsi truhlu.
Ano, Babo Vossi.
Bez dovolení.
Jerlamarel je i tebe zachránil před medvědem.
Postavil most.
A dovedl náš kmen do bezpečí.
A měl na tebe jen jednu prosbu.
„Nech je se učit.“
Ať objeví pravdu.
A sami si zvolí.
Maghra knihy spálí.
- Tak jí to neříkej. - Mám snad lhát?
Celé roky dětem pro jejich dobro říkáš, že jsi jejich otec.
Teď udělej něco pro dobro Maghry.
Ticho není lež.
Mluvili o tom, že odejdou.
Víš, že jednoho dne budou muset.
- A až odejdou... - Ne.
Až odejdou, knihy jim předají moudrost.
Jsi dobrý člověk, Babo Vossi.
- Ale nebyl jsi jím vždycky. - Dost.
Za dobu, co se tu skrýváme, se svět nezměnil.
Ale ta dvojčata mohou být tou změnou.
Jsou naděje, Babo.
Mysli na to, co jsi zažil.
Co jsi vykonal.
Splať světu svůj dluh, Babo.
Ticho není lež.
Babo?
Šetři dřevem. Já tě zahřeju.
Stalo se něco?
Všechno je v pořádku.
Pojď do postele.
Kterou máš?
JAKO ZABÍT PTÁČKA
A ty?
Překlad titulků: Iva Krombholzová