צ'ט-צ'ט!
תבכו, בבקשה. תחיו, בבקשה.
היי! לא!
היי! תסתובב אליי!
תסתכל עליי!
תסתכל על...
היי, תסתובב אליי!
תסתובב אליי!
מי שם? תענה לי, מי שם?
אני רואה שילדיי בידיים טובות.
ג'רלאמארל...
זה אתה?
כן.
באת לקחת אותם?
לא. אני אדם הנמלט על נפשו.
ויש לי עבודה לעשות במקום אחר.
הם יהיו בטוחים יותר אתך.
נשארתי קרוב כדי לוודא שתמצאו את המקלט.
וכדי להרוג את הדובים בעמק.
אני חושב שזה הדוב האחרון.
הילדים האלה הם מתנה.
תטפל בהם היטב בזמן שיגדלו.
אתה יכול להושיט לי את ידך?
מה... מה זה?
במקלט, ליד המפל, יש מערה קטנה.
תטפס אליה. בתוכה תמצא תיבה.
נתתי לך את המפתח שיפתח את התיבה.
תדבר עם פריס.
תגיד לה שהתכולה של התיבה מיועדת לילדיי.
תפתח את התיבה כשהם יהיו בני 12 קיצים.
מספיק גדולים כדי להבין מה יש בתוך התיבה.
מה יש בפנים?
ידע.
ידע שיבנה עולם חדש.
טוב יותר אפילו מהעולם של אבותינו.
יום אחד, אנחנו נהיה יחד.
תקרא להם הניווה וקופון.
כך אדע לזהות אותם כשהם יבואו אליי.
ומתי הם יבואו אליך?
כל התשובות נמצאות בתוך התיבה.
חכה. ג'רלאמארל.
ג'רלאמארל!
ג'רלאמארל.
ג'רלאמארל!
שמעתי את באבה ווס קורא בשמו של המכשף.
זה לא מטריד אותך?
אין חוק במקום הזה? - אנחנו רחוקים מאוד מהחוק כאן.
באבה ווס הוא המנהיג עכשיו. אנחנו לא נעז להעליב אותו.
באאבה ווס הוא לא החוק.
אלוהים הוא החוק.
אולי אנחנו רחוקים גם מאלוהים כאן.
היו אלה באבה ווס ופריס שדנו את אמי...
את אחותך שלך, לשריפה.
למה?
כי היא חשבה שזאת טעות לאפשר לאדם כמוהו,
זר שמסרב לדבר על עברו, להיות ראש הכפר?
הם שרפו אותה מפני שחששו שהיא אמרה את האמת.
אלוהים לא שוכח דברים כאלה.
וגם אם הוא שכח...
אני לא אשכח לעולם.
איפה היית?
באבה ווס?
מה קרה?
תגיד לי רק את האמת.
שבי, אהובתי.
למה?
כי ג'רלאמארל... קרה.
כתוב שנמצא אותה בסוף הגזע שנפל.
שמעתי רק סיפורים.
אפילו לא ידעתי שיש צל שחי בינינו בכפר.
לכן צללים הם צללים. איש לא יודע מי הם.
אבל לאלקני תמיד היה צל.
השארתי לה מכתב על המזבח, וכשחזרתי הוא נעלם.
היא תהיה כאן.
ואיך תדעי כשזה יגיע?
אני לא יודעת. לא עשיתי את זה מעולם.
אני מניחה שהיא תגלה את עצמה בפנינו.
למה את כל הזמן אומרת "היא"?
כי צללים הם תמיד נשים. גברים מגושמים מדי.
אז מי זו לדעתך?
מישהי שאנחנו מדברים איתה מדי יום כנראה.
מישהי עם הכוח להסתיר את גופה.
איש לא יכול להיות ולא להיות בו זמנית.
היא זזה רק כשאחרים זזים.
אפילו האיוראס לא מסוגלים לשמוע אותה.
היא מטהרת את עצמה ממחשבה. אפילו מנבאי עתידות לא יכולים לחוש בה.
היא במקום אחר, בלתי ניתן לאיתור.
אפילו כלבים חושבים שהן אבנים.
היא כאן.
צל...
שלום לך.
צל, אני צריכה שתעקבי אחרי מישהו, מישהו בכפר,
ותדווחי על כל מה שאת שומעת.
היא לא תגיב אלא אם תקבל את מרותה.
אל תזוז!
צל, תעשי את מה שביקשתי?
האם זה "כן"?
שניים זה "כן", אחד זה "לא"? כן?
צל, האדם הזה היא פריס.
אנחנו סבורים שהיא מכשפה. אנחנו צריכים הוכחה.
את יכולה לעקוב אחרי מכשפה?
צל, את יכולה לעקוב אחרי מכשפה?
ואיך תרצי שנשלם לך?
צל?
"עולם חדש", הוא אמר?
אולי בכך שניצור עולם חדש, הישן יושמד.
זאת רק תיבה, אהובתי.
מה זה?
זה בשביל הילדים. ייתכן שזה צעצוע.
לא. יש לזה משמעות.
לכל דבר שהוא עושה יש משמעות.
משמעות שלא אוכל להבין לעולם.
אני טוב בדאגה לאחרים, לא בהבנה.
באבה ווס, אני תמיד אבחר בגבר שיכול לדאוג לי
ולא בגבר שמבין אותי.
פריס?
כן.
בעלך הזמין אותי.
ג'רלאמארל בכבודו ובעצמו אמר שעלינו להתייעץ איתה.
בואי, בואי.
מה עוד יש בתיבה?
- א"ב -
בהודעה כתוב שעלינו להשאיר את מה שלמעלה למעלה,
ואת מה שלמטה למטה.
איך ניצור עולם חדש מקליפת עץ?
גם הרוח לא מביאה איתה חזיונות.
ויש עוד הרבה מאותו דבר.
פריס.
מה? את יודעת מה אלה?
כן.
אלה... אלה ספרים.
מה זה ספרים?
סבתי סיפרה לי סיפורים שסבתא של סבתא שלה סיפרה לה.
חלמתי אותם יחד איתה.
לספרים יש את הצורה הקדושה.
הם שקטים, אך עם זאת מדברים ישירות לדמיון.
אפשר לשרוף אותם, אבל הם חזקים יותר מאש.
כל הידע של אבותינו הקדומים נכתב בהם.
סודות של עידן הראייה.
לסבתא של סבתא שלי היו ספרים משלה.
אבל ציידי המכשפות שרפו אותם.
חשבתי שכל הספרים נשרפו.
ג'רלאמארל אמר שעלינו להמתין 12 קיצים
לפני שניתן אותם לילדים.
הוא מאמין כנראה שהם ירשו את יכולתו לשמוע דממה.
הוא יכול להאמין, אבל זה לא אומר שזאת האמת.
ייתכן שהתינוקות שלי לא מקוללים...
מקוללים?
אנחנו כאן, חיים לבד לנצח, בכפר מלא באמונות תפלות.
אולי הילדים לא יישארו כאן לנצח.
מה כוונתך?
מה כוונתך, פריס?
עד שנדע בוודאות שיש להם את היכולת,
אסור שיהיו ויכוחים בינינו.
עלינו לקבור אותם כמו זרעים יקרי ערך.
כי הם מתנה מג'רלאמארל.
והמתנות של ג'רלאמארל תמיד טובות.
את יודעת משהו אחר, מגרא?
באבה ווס...
תקבור את הספרים ליד צמח היקינתון.
ולמשך 12 קיצים לא נדבר על זה.
אנחנו לא לבד.
צל?
צל.
קיבלתי את המסר שלך.
אני כאן.
את שם?
צל?
היא לא דיברה.
היא קשרה את מה שהיא שמעה.
היו שם שלושה. באבה ווס, פריס ומגרא.
הם דיברו על התינוקות.
מה בנוגע למכשפה?
התינוקות.
הם מייבבים, הם אוכלים, הם הומים, זה הכול.
זה מה שהיא אמרה.
הצל משקרת!
ייתכן שאת צודקת.
ייתכן שהיא לא ענתה על שאלותיי,
אבל אני אשלח את החדשות על מכשפה.
ואז ציידי המכשפות יוכלו לשאול אותם...
חדשות? איך תשלח חדשות?
הודעה.
היא תצוף במורד הזרם דרך תריסר עמקים שונים.
מי יודע מי ימצא אותה?
בונה ימצא אותה.
אבל אעשה את זה פעמיים ביום.
שלוש פעמים ביום.
ויום אחד תפילותינו יענו.
ישנם כל כך הרבה עמקים ונהרות, זה ייקח שנים.
ייתכן.
אבל תהיה לנו תקווה.
תחזיקו!
ידידי.
ידעתי שאמצא אותך כאן לבדך.
מה שלומך?
הכול בסדר.
יופי.
ואתה?
גם אצלך הכול בסדר?
אתה באמת רוצה לדעת?
כמובן.
המצב לא כל כך טוב.
אני מתקשה לישון.
אני מצטער לשמוע.
אתה מבין, אני שומע דברים במהלך היום שמשאירים אותי ער.
אילו מן דברים?
אני חש חוסר אמון גדול סביבי.
אני חושש שמישהו אפילו התאמץ מאוד
כדי לרגל אחריי ואחרי הקרובים אליי, בתוך ביתי שלי.
זה בלתי סביר.
זה לא סוד שאתה ודודתך נוטרים טינה לי ולמשפחתי.
חשבתי שאם יש מישהו עם שיפוט לקוי שרוצה להתגרות בי,
אתה מכל האנשים עשוי להכיר אותו.
אבל אתה לא מכיר אדם כזה, נכון?
לא, אני לא מכיר.
טוב. זה טוב.
אני רוצה שתזכור, אני החוק כאן.
כל אחד יכול לפנות אליי ולומר את אשר על דעתו,
ואם הם ידברו איתי ישירות,
הם יפגשו אדם הוגן, אדם ישר.
האדם שאני עכשיו.
אבל אם אשמע לחישות
ואצטרך לגלות מי הדובר בעצמי,
הוא או היא עלולים לפגוש את האדם שהייתי פעם,
אדם עם חיבה לדם וטרור.
אם למישהו יש משהו לומר, אנא, גת'ר בקס,
תגיד לו למצוא אותי ולהגיד את זה...
לפני שאני אמצא אותו.
הקשיבו לי!
לא הצלחתם לספק לי את המידע שביקשתי,
ואיבדתם את בתיכם.
דברו עכשיו כדי שלא תאבדו גם את חייכם.
ספרו לי מה ידוע לכם על הכופר והשטן ששמו ג'רלאמארל.
ספרו לי מה ידוע לכם על ילדיו.
אנחנו לא שמענו דבר.
אנא, אני מתחנן, תניח לנו לנפשנו.
אם לא שמעת דבר, אין לך צורך באוזניך.
שליח!
דיווח עבור המלכה.
"אנחנו מחפשים בהרים של ארץ קבר השמש מזה חודשים רבים.
אנחנו תמיד מתפללים ומבקשים את עצת האל,
אך איננו נענים. לא במילה, לא בניחוח, סימן או תקווה.
אבל הכפרים של עולם קבר השמש מפוזרים.
יש כאן הרים רבים ורמות אבודות.
האנשים חוששים מדובים ואריות, ונשארים מאחורי הביצורים שלהם.
ולכן, בלב כבד אני מבקש ממך כעת הנחיות.
האם משימתי הסתיימה?
אני סבור שזה מרדף חסר תקווה.
אני מבקש בענווה שתרשי לנו לשוב לפאיאן.
אני נשאר משרתך הנאמן, טאמאקטי ג'ון."
אני יכולה לקרוא את ההודעה לבדי?
הקראתי לך את ההודעה בשלמותה. - תן לי את זה.
יש לי אצבעות רגישות מאוד, ייתכן שפספסת משהו.
החלק הראשון אכן נכתב ע"י טאמאקטי ג'ון,
החלק השני לא.
טאמאקטי ג'ון אף פעם לא עניו, הוא לא משרת,
ולפי הסכם סודי בין טאמאקטי לביני,
הוא תמיד קושר לב כל שורה עשירית כדי למנוע זיוף,
וזה, הלורד הקדוש סאק, זיוף.
אחרים כתבו את זה. שלחו אותך. כרע ברך.
הוד מלכותך. - אמרתי לך לכרוע ברך!
טאמאקטי ג'ון הוא גובה המסים המלכותי וצייד המכשפות המלכותי.
הוא מונה לשרת 20 קיצים, והוא ישרת 20 קיצים.
ובכל אחד ואחד מימי שירותו הוא ירדוף אחרי ג'רלאמארל.
כי שנאה ונקמה הם שני סוסי הפרא שמושכים את הכרכרה שלו.
מי שלח אותך לשקר לי?
אנשים אחרים, מודאגים.
מי האחרים?
אחרים שרוצים לגרום לך לחשוב בהיגיון, הוד מלכותך.
הוד מלכותך, הכופר ג'רלאמארל נעלם.
יש לנו בעיות כאן.
הכוח הקדוש הולך ונחלש.
מים חודרים דרך סדקים בקיר הנצחי,
ומפלס המים הולך ועולה.
האלים שרים כעת בשני קולות בלבד.
אנשים מטילים ספק בכוח שלך.
את צריכה את הצבא שלך כאן, הוד מלכותך.
מי קשר את הקשרים המזויפים?
לורד קארן.
ליידי זי.
וישנם עוד?
לא.
תיחנק מהשקרים שלך.
אני רוצה להתפלל.
ג'רלאמארל, אהובי האחד והיחיד.
פעם, התפללתי אתך ככה.
פעם, שוחחנו זה עם זו ללא מילים...
אבל אתה לא מדבר איתי יותר.
אז אדבר אליך בתפילה.
ג'רלאמארל, תחזור הביתה בריא ושלם...
ותכבוש את גופי לפני מתחריך.
אני אמחל לך על חטאיך.
תחזור ותעניק לי ילדים עם הכוח, הכוח שלך.
אני אהלל את רעיון הראייה.
אני אתכחש לאלים.
כי הילדים שלנו יהיו האלים.
ואני אהיה האלה שפעם כפרת בה.
לנצח נצחים.
הביטו...
לורד קארן וליידי זי...
שחשבתי שהם נאמנים לי.
אנא, הוד מלכותך!
מצאתי אותם אשמים בבגידה ובזיוף.
רק אמרנו את האמת.
האמת שכולכם יודעים.
היא חושבת רק על ג'רלאמארל בזמן שכאן, בבית,
המנועים מתקלקלים, מפלס המים עולה.
היא לא אלה...
זה נכון.
הקרב בו אני נלחמת כדי להציל את חייכם
וכדי להציל את העיר פאיאן הקדושה שלכם הוא קרב קשה.
אבל אני נלחמת כי זהו גורלה של השושלת שלי.
מאחר שהאל מנחה אותי, אני אכן אלה, עד כמה שהוא מאפשר לי.
אז כשליחתו עלי אדמות, אני מונעת חורבן,
מחממת את החורף, מקררת את הקיץ, מכניסה קסם לגדרות שלנו
שמונעות חדירה של אריות ודובים שאחרת היו טורפים את ילדיכם...
גם אם בטנם מלאה.
אבל הקרב הגדול יותר שלי הוא הקרב נגד האור...
כוח שמציב את האדם מעל לאלוהים...
כוח שפעם נוספת
יכבול ברסנים ובשלשלאות את העולם שכבר שוקם.
הצבא שלנו בשטח, נלחם בנבלי האור האלה.
עלינו לכבד אותם.
לא להתלחש על בגידה מאחורי גבם.
מי שמדבר נגדי...
מזרז את החזרה של האור והחורבן.
זהו מעשה בלתי נסלח.
בצער רב, ידידיי הוותיקים...
תלכו.
"אנחנו פאיאן,
אנחנו קדושים,
אנחנו עם נבחר,
אנחנו, אנחנו, אנחנו...
אנחנו פאיאן,
אנחנו קדושים,
אנחנו עם נבחר.
אנחנו... - אנחנו."
- כעבור שלוש שנים -
הבאתי פרי ורד בשביל התינוקות.
מגרא...
האווירה שאני חשה... - כן.
כן, את מרגישה.
את מרגישה עצב ואולי קצת שמחה, אבל בעיקר עצב.
קחי.
הצעצוע האהוב עליהם.
תניחי את זה בכל מקום שתרצי, רק בשקט.
הניווה, קופון, איפה הצעצוע שלכם?
תמצאו את הצעצוע שלכם.
מצאתם אותו?
ילדה טובה.
תני אותו לדודה פריס.
תלכי לשחק.
ואם אני מכסה את עיניהם, הם לא מצליחים לעשות את זה.
אני יודעת את זה מזה זמן רב, ואני...
העמדתי פנים שאני לא יודעת.
ועכשיו זה ודאי.
למי?
אבא.
בואו הנה, אהוביי. בואו.
צאו החוצה לשחק.
אני כבר יוצא.
אני יודע מאז שהניווה הביטה בשמים
וסיפרה לי שלשמש יש אחות שיוצאת לשחק בלילה.
אני יודעת.
אז ג'רלאמארל אמר אמת, באבה ווס.
התאומים האלה הם ההתחלה של עולם חדש.
אני בעד לספר לכולם את האמת.
הם התינוקות שלי.
גם כך סאוטר בקס וגת'ר בקס טוענים שאנחנו מכשפות.
יש להם חברים, יותר ויותר.
אני בעד להסתיר את האמת.
ג'רלאמארל אמר 12 קיצים.
לא נגיד דבר עד אז.
ועד אז, הם יחיו עם עיניים עצומות.
היה היו פעם
ארבע אחים ואחיות שחיו יחד באושר בעמק,
בדיוק כמו שלנו.
הם עבדו יחד מדי יום.
אחד ייצר את הבושם הריחני ביותר,
אחד אפה את העוגות הכי מתוקות,
אחר ניגן מוזיקה נפלאה,
והרביעי טווה משי עבור סדינים ושמלות
שהיה להן מגע של שלג חמים.
וכולם עבדו יחד באושר מדי יום,
והם אף פעם לא רבו.
אבל יום אחד,
הגיע נער שטען שהוא האח הגדול האבוד שלהם.
אבל כשהאחים והאחיות שאלו אותו מה הוא עושה...
הוא אמר שהוא אומר לאנשים את האמת.
"איזו אמת?" הם שאלו אותו.
"ובכן", הוא השיב,
"אני יכול לספר לכם שאחד מכם נאה מאוד...
אחד יפה למדי, אחד רגיל...
ואחד מכם מכוער מאוד."
המילים שלו בלבלו את בני המשפחה...
כי אם עוד לא ניחשתם, השמות של ארבעת האחים והאחיות
היו ריח, טעם,
צליל ומגע.
לא היה "מכוער" ולא היה "יפה" בעולם שלהם.
"אבל מי מאתנו הוא מי?" הם שאלו אותו, את אח שלהם.
"מאחר ואתם לא יכולים לדעת, זה לא צריך להטריד אתכם." הוא ענה.
ואז התכונן ללכת לדרכו.
"חכה! מה שמך?" הם קראו לעברו.
"שמי הוא ראייה", הוא ענה.
ואז הוא רכב משם והשאיר אותם לתהות.
עד מהרה בני המשפחה התחילו לריב על מי מהם יפה
ומי מהם מכוער.
כל אחד מהם השקיע זמן כה רב במחשבות על דבריו של ראייה...
עד שהבושם איבד את הריח...
העוגות איבדו את הטעם,
המוזיקה איבדה את ההרמוניה
והמשי הפך לבלוי וקרוע.
עד שלבסוף הם נפגשו יום אחד שוב
והחליטו לשכוח את מה שראייה אמר להם.
כי לפני שהוא הופיע הם היו מרוצים לחלוטין מחייהם.
ועד מהרה הם שוב היו מרוצים.
כי הם החליטו שארבעה זה מספיק טוב.
והם חיו באושר לנצח נצחים.
היי.
הבאתי מתנה בשביל התאומים...
לכבוד יום הולדתם מחר.
מאז שהנהר הפשיר לא דיברת על זה.
על מה?
חיכינו ליום הזה.
12 שנים, מגרא.
את חופשייה לעשות כרצונך, כמובן.
זה נחמד מצדך, פריס.
אם את חושבת שהם עדיין צעירים מדי, כמה זמן תחכי?
באבה ווס ואני קיבלנו החלטה.
מה שקבור יישאר קבור, לנצח.
זאת הבחירה שלך?
זאת הבחירה שלנו.
שום דבר לא מפריד בינינו, פריס, אפילו לא את.
אז הם יסתובבו עם עיניים מכוסות ויתבגרו,
יחיו וימותו כאן.
ורק כאן... - לחיות!
זאת המטרה. לא, פריס?
זה מה שאני רוצה בשבילם, שהם יחיו.
אם הסוד שלהם יתגלה במקרה,
אם משהו מהתיבה הזאת יסגיר אותם,
אם משהו יקרה ועוד אלף "אם" אחרים,
ישרפו אותם.
אם הספרים בתיבה יגידו להם לעזוב את הכפר
והם יהפכו למזון לאריות ולדובים,
הם ימותו.
ואם את מתה, עינייך עצומות לנצח.
יום אחד מישהו יגלה אותנו, יגלה אותם.
מגרא, צריך להכין אותם.
מספיק! - לא, לא מספיק!
החיים האלה לא מספיקים!
התירוץ שלך לא מספיק.
אני לא צריכה לספק לך תירוצים.
מה בנוגע לג'רלאמארל?
ג'רלאמארל? ג'רלאמארל לא גידל את הילדים האלה.
הוא לא ריפא אותם כשחלו.
הוא לא השכיב אותם לישון באהבה כי הוא נעלם, הוא נודד.
הקול שלך.
את שונאת אותו.
למה?
מגרא?
ולמה את מוציאה את שנאתך עליהם?
אימא!
תלכי מכאן, פריס.
אני רוצה לבלות עם ילדיי.
פריס.
היי. תיכנסו, שבו.
התינוקות שלי.
הגדולים שלי, יום הולדת שמח.
אתם בני 12 היום.
וואו.
במשך 12 שנים שמרתם על סוד.
ושמרתם עליו היטב.
אני תוהה, תוכלו לשמור סוד נוסף?
מה הסוד?
הוא לאוזניכם בלבד.
זאת מתנת יום ההולדת הכי טובה אי פעם.
מה אלה?
אלה ספרים.
אנחנו חושבים שאלה ספרים.
קחו. יש כאן הוראות שיעזרו לכם לשמוע מה הספרים אומרים.
הוראות ממי?
מאבא שלכם.
מה אבא יודע על זה?
לא.
מהאבא האמיתי שלכם.
מה?
אני יודעת רק מה שאימא שלכם סיפרה לי.
קיוויתי שהיא תספר לכם בעצמה.
כבר יש לנו אבא.
אני יודעת, שאוהב אתכם מאוד, קופון.
הניווה...
יש גם גבר...
שהציל את אימא שלכם במהלך סופת שלג.
זה הסיפור שהיא סיפרה.
היא הלכה לאיבוד, והוא הציל אותה.
והוא נשאר איתה.
וכשהיא הגיעה לכפר שלנו,
שניכם כבר הייתם בתוכה.
שמו הוא ג'רלאמארל. - לא.
חכה. הניווה. - קופון.
הניווה. אסור לו לספר לאיש.
הנה, קחי את ההודעה ותקראי אותה.
את אמיצה. תלכי.
אולי אנחנו באמת מכשפים.
אולי הסיפורים על הראייה נכונים.
לא.
האמת נמצאת בידיי.
בקרוב אני אדע ואתה לא.
תקריאי את זה.
"לפני שנים רבות,
כמעט לכל בני האדם היה את הכוח שיש לכם.
בני האדם השתמשו בכוח הזה ובכוח המחשבה שלהם,
כדי לכבוש את העולם.
הם בנו מכונות שמסוגלות לעוף,
מכונות שמסוגלות לדבר ממרחק של אלפי ק"מ.
הם אפילו עזבו את האדמה בספינות עצומות.
כוחם היה כה רב עד שהם התחילו להשמיד את כדור הארץ.
ישנם כאלה הטוענים שאלוהים לקח מהם את הראייה כדי להציל את הכוכב מחורבן.
אבל אחרי שנים כה רבות, מתנת האור שבה אלינו.
והיא ניתנת לאנשים נבחרים בלבד עם הוראות לבנות את העולם מחדש.
אני אבא שלכם.
והורשתי לכם את המתנה הזאת.
חובתכם היא להשתמש בה.
תלמדו מהספרים שהשארתי לכם.
בחרתי את הספרים בקפידה.
גם השארתי הוראות לאן עליכם ללכת
כשתרגישו שאתם חזקים מספיק כדי לעזוב את הכפר.
כשתבואו, אני אחכה.
יחד, נקים עולם חדש.
עם כל אהבתי, האבא האוהב שלכם...
ג'רלאמארל."
מה עלינו לעשות?
פתחת את התיבה.
אכן, באבה ווס.
ללא רשות.
ג'רלאמארל הציל את חייהם ואת חייך מדוב.
הוא בנה גשר
והוביל את השבט שלנו למקום בטוח.
והוא ביקש ממך רק דבר אחד.
"תן להם ללמוד."
תן להם לגלות את האמת...
ותן להם לבחור בעצמם.
מגרא תשרוף את הספרים.
אז אל תספר לה. - את מבקשת ממני לשקר?
במשך שנים אמרת לתאומים שאתה אבא שלהם, מתוך טוב לבך.
כעת עליך להיות טוב לב עם מגרא.
שתיקה היא לא שקר.
שמעתי אותם מדברים על עזיבה.
ואתה יודע שהם יהיו חייבים לעזוב יום אחד.
וכשהם יעזבו... - לא.
כשהם יעזבו, הספרים יעניקו להם ידע.
באבה ווס, אתה אדם טוב...
אבל לא תמיד היית כזה.
עצם העובדה שאנחנו מסתתרים כאן לא אומרת שהעולם השתנה.
אבל התאומים, באבה, התאומים יכולים להיות השינוי.
הם תקווה, באבה.
תחשוב על הדברים שהיית עד להם.
תחשוב על המעשים שעשית.
תחזיר את חובך לעולם, באבה.
שתיקה היא לא שקר.
באבה?
אל תבזבז גזע. אני אחמם אותך.
אתה בסדר?
כן. הכול בסדר.
בוא למיטה.
מה יש לך?
- "אל תיגע בזמיר" -
לך?
- "1984" מאת ג'ורג' אורוול -
תרגום: גיא רקוביצקי