Věřím ve sny.
Ve sny, ve kterých můžete žít.
Když si navrhnete prostor,
kde se příběh odehraje,
můžete ovládat obojí.
Můžete vytvářet pokoje plné nádherných věcí…
kde se dějí jen dobré věci.
Klidná rána.
Elegantní večírky.
Romantické večeře.
Láska.
Když si navrhnete ten nejkrásnější život…
nemůže se stát nic ošklivého.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
MADEIRA INTERIÉRY
Můžeš mě na chvíli poslouchat?
Fajn, protože tu mám starý kelim.
- To je nádhera. To se mi líbí… - Že?
- Ale pro koho? Pro Halperny? - Jo.
To nebudou chtít. Chtějí něco z Restaurace
- a to není… - Přesně to to je.
Víš, co chtějí. Tohleto není ono.
Někteří potřebují trošku popostrčit.
Nehodlám Halperny tlačit z jejich komfortní zóny, hlavně ne jeho.
Máme naloženo a zamčeno. Jedu tam.
- Jedeš taky? - Jo.
Ale vezmu si auto,
- protože večer něco mám. - No jo, užij si to.
- Dík. - Co máš? Cítím se odstrčeně.
Má rande s tím chlápkem, co má potenciál, ne?
Ten, který nemá žádné fotky a rybaří, a umí psát.
Doufáme.
Z on-line seznamky? Nevěřím, že to lidi používají.
Protože už jsi 25 let ženatý.
Mám tři kamarádky, které poznaly své manžely online.
To krásná žena jako ty nepotkává chlapy, kamkoli jde?
Palmere, jsi tak milý.
- Debro. - Andy.
- Ahoj. - Vypadáš nádherně.
- Děkuju. - Osobně ještě víc.
- Díky. - Promiň za to zpoždění.
Už ani nevím, kdy jsem pracoval méně než 80 hodin týdně.
- Obchodní právo? - Jo, finanční.
Firmy kupijící jiné firmy.
Tak nějak, jo, vysvětlení pro blbce.
Číšníku!
Páni,
to je celkem majlant za obyčejný kuřecí salát.
No ne? Něco mi uniká? To ty…
mandle?
Máme štěstí, že můžeme dělat, co milujeme.
To jo.
A to si myslím, protože… Počkej.
- Ještě jednou, prosím. - Jistě.
Vždy si dej další radši hned, když je tu tak rušno.
Golf hraju už od svých 14 let.
Můj otec chtěl, abych hrál fotbal, ale zamiloval jsem se do golfu.
Ke golfu mě přemluvil můj kamarád, s jeho rodinou jsem trávil hodně času.
A můj táta mě neměl moc rád, takže…
Promiň, jen mě to překvapilo, když jsi…
to udělala.
Trochu jsi nakrčila nos, když ses smála a…
ona dělá úplně to samé.
Ona…
dělá… dělala, promiň.
Dělala to samé. O tom bych neměl mluvit.
Omlouvám se. To je vážně…
trapné. Jen je to pořád dost brzo.
Myslela jsem, že rande je lepší na veřejnosti.
Mluvíme spolu i offline už dlouho.
Jo, ale ne offline osobně.
Zlato, jdeme někam, kde jsem stálou zákaznicí
a nejedeme autem.
Půjdeme pěšky, takže nebudu sedat k němu do auta.
A kdyby mě chtěl sledovat, už zná jméno mého podniku.
Ještě něco, Veronico?
Takže by mě lehce našel. Toho se nebojím.
A velmi zdvořile se mě zeptal, jestli chci…
aby mě vyzvedl,
a říkala jsem si, že to už se jen tak nevidí, online ani jinde,
tomu se říká dvoření.
Ale jdete pěšky?
Takže si nebereš Maserati?
Bože, ty jsi tak hodná, mami. Děkuju. To by mi fakt pomohlo.
Klíče v kabelce?
- Ještě nejsem hotová. - Já otevřu.
- Zdravím. - Dobrej.
Hledám Debru.
Doručujete zásilku?
Ne,
jsem John.
Moc hezký dům.
Jo, je to tak schválně.
Debra říkala, že bydlí s dcerou. To jsi ty?
Máma říkala, že chlap, se kterým dnes jde, je doktor.
To jste vy?
To jsem já.
Můžete se na to jen dívat, nemusíte na to sahat.
Je to křehké.
- Ahoj. - Ahoj.
Já jsem Debra.
John.
- Těší mě. - Sluší ti to.
- Díky. - Měl jsem se líp oblíct.
Ale ne. Vždyť jsme v Kalifornii.
Když máš tričko a boty
- už to je něco. - Jo.
Tak jo, já jdu.
- Tak pa, zlato. - Pa.
Těšilo mě.
No…
nevím, co jsem udělal, ale něco jo.
Ne, tím se netrap.
Musíš mít hlad.
- Vyrazíme? Tak jo. - Jasně.
Většinou jsem pracoval v nemocnici MSF v Qayyarah.
První měsíc jsem tam byl jediný anesteziolog.
Měli jsme 90 operací.
A co je MSF?
To je zkratka pro francouzský název. Měla by se používat,
ale většina lidí říká Lékaři bez hranic.
O tom už jsem slyšela.
- Jo. - Jasně.
Vždycky je tam tolik práce.
Nemocnice byla hodně vytížená po bitvě o Mosul.
- To věřím. - Bylo to šílené.
Pamatuju si, že jsem usnul, když jsem jedl ve stoje.
Šílené.
Ale jsem rád, že jsem jel.
Jo. Je to skvělé
a takové hrdinské.
Zase to děláš.
- Co? - Máme mluvit o tobě.
- Ne o dětech, mojí práci. - Ty jsi zajímavější.
Pro mě ne.
Ty jsi umělkyně, návrhářka.
No tak, řekni mi. Kdo je tvůj hrdina? Kdo obdivuješ?
William Morris.
Byl inspirací pro umělecké hnutí Arts and Crafts.
Líbí se mi, jak myslí.
Jak myslí?
Říká:
„Nedovolte, aby ve vašich domech bylo něco,
co nevíte, jak využít, nebo co nepovažujete za krásné.“
A chci, aby prostory, které klientům nabízím, byly přesně takové.
Říkám tomu „dostupné sny“.
Kdo by něco takového nechtěl?
Moje sestra mě měla hlídat,
ale chtěla jít na koncert The Tubes.
Tak mě vzala s sebou.
- Kolik ti bylo? - Devět.
Bylo to v pohodě.
Na pódiu nebylo tolik nahých žen a motorovek.
Co ty?
Byla jsem starší…
ale můj první koncert
byl na Serious Moonlight Tour v Anaheimu.
Tvůj první koncert byl Bowie?
- Páni. - Jo.
Tak tahle poslední lžička je právem tvá.
- Zachrochtala jsi? - Ne.
Jenom trošku?
- Ne. - Jako malý, roztomilý nosorožec.
Že jo?
Vytáhnu klíče.
Tak jo, počkej.
Počkej.
Musím…
- se nadechnout. - Dobře.
Jo, počkej tady.
- Vrať se. - Hned jsem zpátky, jo?
Tak jo.
Tohle je úžasné.
Ta matrace je skvělá. Ne že bys to nevěděla, ale je.
Myslela jsem, že zůstaneme vedle…
dneska.
Radši bych zůstala v obýváku.
Nechtěl jsem tě vyděsit.
Ne, já vím. To nic.
Jen bych…
asi radši zůstala tam.
Myslel jsem, že mi něco naznačuješ.
Ne, nic jsem nenaznačovala.
Půjdeme do obýváku, jo?
Johne?
Asi bychom to měli dneska už zabalit.
Půjdeš sem?
Prosím.
No…
To je mi líto.
Bylo to zvláštní. No…
na začátku byl gentleman.
Nejdřív mě vyzvedl doma a zdál se fajn…
a ke konci to bylo…
fakt divné. To vypadá skvěle.
- Jo. - To se povedlo.
Nedávej si to za vinu.
- Já vím. - Jo?
Jen je to zklamání a…
jsem zklamaná. Bylo to fajn.
Bylo to zábavné a vzrušující a cítila jsem se dobře.
Byl vtipný a myslel si, že já jsem taky.
A moc hezký. Vezmeme ty žluté.
Ale…
pak…
už nebyl.
Haló?
Ahoj, tady John Meehan.
Ten chlap, kteréhos včera vykopla.
Ahoj.
Nevolám, aby ses nějak obhajovala.
Dobře?
To vůbec ne.
Byl to moc hezký večer
a zasloužila sis něco lepšího než to, jak jsem se choval.
Teď…
si možná říkáš:
„Když si myslí, že to byl super večer, tak proč ho zničil?“
Nemám žádnou omluvu, ale…
Měl jsem důvod.
Zvykl jsem si na to, jak tohle dopadá.
Profilovka se vyklube být 15 let stará,
nebo nic, co je důležité pro mě, není důležité pro ně,
dělám si naděje a pak musím s úsměvem vyčkávat na konec.
Ale s tebou…
jsem pořád čekal, až se něco pokazí a…
to se nestalo.
Byla jsi taková, jak jsi říkala,
všechno, co jsem chtěl.
Takže…
jsem to pokazil já…
pro změnu.
Vždy jsem přemýšlel, co bych dělal, kdybych potkal tu pravou…
a teď už to vím.
Všechno to zničím.
Ahoj.
- Už jedeme? - Za chvíli.
Jsem tvůj anesteziolog.
Zbytek týmu je na cestě, pak pojedeme.
Jak se cítíš? Zvládáš to?
Jo.
Dobře.
Slibuju, že doktor O'Byrne je génius.
Odstranil už stovky nádorů.
Jsi v dobrých rukou.
Ne, jo.
Je skvělý.
- Máš tu někoho? Rodinu nebo? - Ne…
Můj kamarád
se mnou pak bude bydlet…
aby mi se vším pomohl.
S uzdravováním.
Máma to taky měla.
Vaječníků.
Byla jsem malá.
Jela jsi po silnici…
a narazila na výmol, Celio.
A na druhé straně
je zbytek tvé cesty
a my tě na ni dostaneme zpátky.
Nějaké otázky?
Kde je ten úsměv?
Tak jo.
Trey je…
s tím je to jednoduché. Pracuje s nemovitostmi,
ženatý, má děti.
Všechno má srovnané, o Treye si starosti nedělám.
Ale o Veronicu a Terru ano?
No…
Ronnie se vždycky chtěla zabývat estetikou
a Terra studuje veterinu,
takže na tom pracujou.
No spíš ty.
Musela jsem.
Ale neboj, dávám jim peníze, jen když mě o to požádají.
A o rok později jsem četl článek,
že prvním signálem rozvodu…
je protáčení očí v sloup.
Kdybych to věděl, když jsem ji potkal, utekl bych ještě před tím.
Jo. To je zajímavé.
Když jsem byla se svým bývalým
a hádali jsme se, vždy jsem si připomínala, že…
to není on proti mně, ale my dva proti problému.
- Jo. - Ale můj bývalý měl radši
to „on proti mně“, takže to obvykle skončilo tak.
Měla jsem strach to udělat,
ale musela jsem kvůli dětem.
Víš, co se říká.
Odvaha neznamená nemít strach.
Ale mít strach a stejně to udělat.
- Jo. - Chápeš?
Což jsi udělala. Dalas přednost dětem před strachem.
- Jo. - Měla bys na sebe být hrdá.
Díky.
Veronica je na pár dní s kamarády v Indio.
Myslím, že jdou na nějaký festival jídla nebo co.
Dneska dovnitř nepůjdu.
Dobře.
Nechci, aby sis myslela, že nechci. Já jen, že to…
že jsem předtím chtěl, nás dostalo sem,
a chci být tím, kým jsem měl být už předtím,
a nedělat stejnou chybu dvakrát. Dobře?
To se mi líbí.
- Jo? - Jo.
- Můžeme dělat nové chyby. - Přesně tak.
- Nové chyby. - Jo.
Kdy je uděláme? Co ve čtvrtek?
Jo. Ve čtvrtek bych…
- O půl osmé? - Jo.
- Dobře. - Tak ve čtvrtek.
- Tady, na stejném místě. - Jo, dobrou.
Pa.
Jakmile jsem otevřela dveře, říkala jsem si…
„Bože, co je to za bezdomovce?“
Rovnou vešel dovnitř a začal si všechno prohlížet, jako by…
měl v hlavně pokladnu.
Všechno si to hned počítal.
Co si o tom myslíte vy, Debro?
No…
Nesouhlasím s tím.
Dobře. Pokračujte.
Co dál?
Ronnie si myslí, že John je…
divný a špatně se obléká,
- možná jde po penězích. - Jo, možná.
A co Nathan?
Taky sis myslela, že se neumí oblékat
a že je se mnou jen pro peníze, i když měl svou advokátní kancelář.
Mami, na světě je ve stejnou dobu i více než jen jeden slizoun.
- To je dost pravděpodobné. - Veronico, to chápu,
ale zajímalo by mě, jestli je někdo slizoun už předtím, než s ním jdu,
nebo než s ním jdu dvakrát.
Ale na tom nezáleží, protože…
pro tebe, ať jdu na rande s kýmkoli, ať už si vezmu kohokoli,
vždycky bude slizký, nezdvořilý
- nebo půjde po penězích. - Moment,
měla jsi čtyři…
manžely. Čtyři různé manžely.
- Veronico. - Já vím.
Neříkejte to. Já vím.
- Vytahovat to ničemu nepomůže. - Ano, to ne.
Ale je to tak.
Snažím se.
Snažím se najít někoho, kdo je dobrý člověk.
A kdo je chytrý a vtipný, má dobrou práci a je…
hodný ke mě
i k mým dětem.
Někoho, kdo mě přitahuje.
Věříte tomu?
Věříte jí, když to říká?
Vaše matka nikdy nepopírala svou minulost
nebo problémy, které se snaží řešit,
ale také má právo se pokusit být šťastná.
Cokoli to pro ni znamená.
Máte na to právo, Debro.
Děkuju.
Myslím, že ano.
Raketový granát.
Chlap, co vedle mě v Hummeru seděl, zemřel.
Takže ve srovnání s ním mám asi štěstí.
Říkám si, že bych na ně měl být pyšný.
Jen lidé, kteří přežijí, mají jizvy.
Já mám asi jen jednu.
Možná jsi ji viděl.
Sotva. Po císaři?
Jo. Po dvou.
Jeden s Ronnie a druhý s Terrou.
Rozříznou to ve stejném místě.
To byl asi můj boj.
Byl?
Je.
Pořád bojuješ.
Jo.
Ahoj.
Co je v tom sejfu?
Budeš mít čas si vyzvednout smoking?
Jasně.
Počkat, na co potřebuju smoking?
Na tu charitativní akci proti rakovině.
Dobré ráno…
sluníčko.
Už tu i přespává?
Uklidím to.
Děkuju, Johne.
Velká gratulace všem.
Díky vašemu úsilí je tento rok charitativní akce na rakovinu vaječníků
zatím ta nejúspěšnější.
A teď to oslavíme!
- Ahoj. - Ahoj.
Moc mě to mrzí.
Bože, volal mi kamarád,
naléhavá laparatomie, pacientka byla stará, otrava krve,
ztratil jsem nabíječku, tak jsem nemohl zavolat.
Panebože.
Podívej se na sebe.
Podívej se na mě a podívej… Bože.
Nevěděla jsem, kde jsi.
Jsem ráda, žes přišel.
Jsem jako hromada špinavého prádla.
- No… - Tví přátelé na mě budou zírat.
To je mi jedno.
Dokaž to.
Jdeme.
Dámy a pánové, dejte ruce nahoru.
- No tak. - Dobře.
Nahoru.
NED
Byla jsi královnou plesu.
A já taky, jelikož jsem byl s tebou.
Jsi v pořádku?
- Jo, jsem v pohodě. - Co se děje?
Je ti špatně?
- Jsi opilá? - Ne, není mi špatně.
Co se děje?
Víš, že už jsem byla vdaná, že?
Jo. No, já taky.
- Pamatuješ? - Jo.
Ale já byla vdaná čtyřikrát.
A styděla jsem se ti to říct, protože…
je to těžká minulost…
a...
už je to dávno.
Má rozhodnutí, která ublížila lidem
a která ublížila mně, a věci, které moje děti viděly.
To, čím jsem si prošla…
jsem si nikdy nemyslela, že se mi stane.
Myslím…
Myslím, že jsem se…
prostě rozhodla, že si v životě nikoho nezasloužím.
Jako bych už vyčerpala všechny šance.
Chtěla jsem být k tobě v tomhle upřímná…
protože…
pokud tohle nebude ono,
radši bych to chtěla vědět hned.
Dobře.
Takže…
já…
nejsem v tomhle tak dobrý.
Nejsem tak odvážný jako ty,
ale taky jsem chtěl…
Chtěl jsem ti něco říct, ale…
bál jsem se.
Slyším, co mi říkáš,
všechno, s čím ses mi teď svěřila.
A to, že ti řeknu, že tě miluju, to je…
To vůbec není odvážné…
ale je to pravda.
Miluju tě.
- Vážně? - Jo.
VÍTEJTE NA OSTROVĚ BALBOA
K PRONÁJMU OSTROV BALBOA
REALITNÍ MAKLÉŘI
- Máte nějaké otázky? - Asi ne.
- A ty? - Ne.
V dokonalém světě…
kde bych nemusel platit alimenty nebo šílené daně,
bych si to tady hned pronajal.
Vážně?
To je ono? Tenhle se ti líbí?
Jo je. Líbí.
Mrzí mě, že ho pro nás nemůžu vzít.
No, já bych mohla.
No, víš, já bych mohla…
- Mohla bych ho vzít. - Ne, to ne.
Je moc brzo.
Jo. Ještě je brzo.
Cataldo Properties, tady Beth.
Beth, zdravím, tady Debra Newellová.
Volám, protože bych ráda vzala ten dům.
Rozkošné.
To se ti povedlo.
Děkuju.
Zlato?
Můžeme si promluvit?
Ne kvůli Johnovi.
Ale o nás.
Jo, a proč?
- Dvacet pět celá pět… - Jo.
Nechci vás přerušovat, ale myslela jsem,
že bych vám napsala šek na 84 tisíc,
a to by bylo na první rok.
A tím pádem žádná kauce a klíče bych si vyzvedla už dnes.
Přemýšlela jsem nad tím, co Rebecca tvrdí,
že naše společné bydlení terapii moc nepomáhá.
A začínám mít pocit, že má pravdu.
Protože v životě je to komplikované.
Když spolu bydlíme,
vždycky budeš dcera a já máma
a je těžké to tak udržet,
nechci zničit…
to, co se snažíme zachránit.
Takže…
Jak to uděláme?
Osmdesát čtyři tisíc je jen sedm měsíčně. Nevím, co na to majitelé…
No…
Myslím, že lidé peníze v bance vždycky ocení,
takže se vsadím, že budou souhlasit.
Ale ráda jim zavolám, když mi dáte číslo.
Tohle máme v nájmu ještě pět měsíců.
Ty bys mohla zůstat tady
já si najdu něco nového,
a budeme pokračovat v terapii
a doufám, že bychom si možná mohly začít vážit toho,
jaké máme štěstí, že jedna druhou máme.
Protože jak říká Rebecca:
„Když máš pocit, že hraješ přetahovanou, prostě pusť to lano.“
- Opatrně. - Promiň.
Sakra, my jsme hezcí.
Na zdraví.
PĚT TÝDNŮ
Tady jsi.
Zvládlas to na jedničku, Celie. Jsi bojovnice.
Vzali to všechno?
Chirurg už je na cestě, vše ti řekne.
Jak velké máš bolesti?
Na stupnici od jedné do deseti?
Deset?
Je to deset.
Dobře.
Ulevím ti od toho.
Očividně nikdy nebudu policajt, voják
nebo někdo, kdo střílí zombie,
ale nevadilo by mi být doktorem.
To je tak jednoduché.
Ale když vypukne epidemie,
kam myslíš, že všichni běžní lékaři půjdou?
- Do nemocnic. - Do lidských nemocnic,
kam přijdou všichni lidé, kteří nevědí, že ten virus mají,
což je to nejhorší místo, kde můžou být.
Dobře, a?
A spousta různých veterinářů cestuje,
jezdí na farmy,
v autě mají své zdravotnické vybavení a jsou dobří v improvizaci,
protože většina vybavení, které potřebují, není určeno pro zvířata.
Jo, to je fakt.
A navíc jejich odbornou dovedností je,
že vědí, jak se nenechat pacienty pokousat.
Jo. To je super. Přemluvilas mě.
- Měli bychom být veterináři. - Já vím.
- Ježíši. - Cashi!
Zlato, počkej.
To je on?
Jo.
- Zdravím! - Dobrý den!
Jak je? Jsem Jimmy a to je Terra.
- Zdravím. - Jste John?
Měli jste přijet v pět.
No, v práci mi kvůli tomuhle dali volno,
tak jsme přijeli dřív.
Ještě tu nejsme hotovi.
- Je tu máma? - Ne, šla pro krocana.
Tak se třeba…
projděte se psem.
- Dobře. - Uvidíme se později.
- Pojď. - Pojď, Cashi.
- Co je? - Zranila jsem si rameno,
když jsem kartáčovala velkého psa. Je trochu citlivé. Dobrý.
Moje malá, citilivá Terra.
Líbí se ti ten dům?
- Jo, moc se mi libí. - Jo?
- Páni, tady je to hustý, Debbie. - Jo.
- Koupíte si i loď nebo něco? - Možná.
- Možná malou. - Malé čluny jsou fajn,
ale velké lodě jsou lepší.
Hodně jsi o tom přemýšlel, co?
Trošku.
Tady je.
Ahoj, zlato.
Tak jo.
Kde to bolí?
Tady nahoře.
Nahoře.
- A taky tady vzadu. - Dobře.
Tady?
Proč jsou tu všechny jeho věci?
Jaké věci?
Johnovy?
No…
občas tu přespí…
a je to…
fajn mít tady nějaké jeho věci, kdyby je potřeboval.
Kam jde Jimmy?
Jeho spolubydlící z výšky má
paintballový turnaj v Anaheimu nebo tak něco.
Víš co? Nechceš zůstat tady a dělat věci na Díkůvzdání?
Letos uděláš víc nádivky, že jo?
Protože si chci trochu vzít s sebou
- na později. - Já vím. Zdvojnásobím dávku.
Ale mohli bychom se kouknout na film, zatímco budeme krájet ořechy a cibuli.
Zápisník jedné lásky?
Nebo Město andělů?
Říkala jsem Ronnie, že se za ní stavím.
Můžeme to udělat, než budeš muset jít.
Řekla jsem jí, že půjdu teď.
Dobře.
Otočila jsem se a on stál přímo za mnou.
Řekl: „Co je v tom sejfu?“
Cos mu řekla?
Řekla jsem mu, že do toho mu nic není a práskla dveřmi.
Bylo to podruhé, co jsem s ním vůbec mluvila.
Co na to máma?
Řekla: „Jen chtěl navázat konverzaci.“
A já: „To je mi jedno. Nebudu se s ním bavit.“
Co děláš?
Dokončila jsem pudlovi střih a teď mu holím nohy.
Pořád nechápu, proč je máš v sejfu.
- Protože jsou cenné. - Jsou to kabelky.
Jo. A když se o ně dobře staráš,
můžeš je přes zásilku prodat znovu za původní cenu.
- Proč nejsi jen opatrná? - Proč radši nezmlkneš
a nehledíš si holení pitomých pudlích nohou.
„Střih, který pudlovi uděláš, určuje, jak vysoko oholit nohu.“
Už jsi ho viděla.
Řekni, že se nelíbí jen mě.
Do toho.
Nemůžeš.
- Tahle jablka. - Co se děje?
Všechna jsou uvnitř hnědá.
Dobře, zajdu pro nějaká Granny Smith jablka.
Jo, to bude asi potřeba.
Ještě jsi říkala něco o bujónu?
Ne, ten nepotřebujeme. Dobrý. Jen…
Fajn, už jdu.
Děkuju.
Nebo by možná mohla jít Terra.
Byl by to pro ní lehký způsob, jak pomoct.
Terra by mohla jít, ale je u Ronnie.
To nevadí. Řekla jsem jí, že může.
Dobře.
Jablka a kuřecí bujón, jen pro jistotu.
Víš co?
Kdybys nebyla tak nesobecká a laskavá,
možná bych tě tak moc nemiloval,
ale zajímalo by mě, co by se stalo, kdybys dětem řekla:
„Už pro vás nebudu všechno dělat.“
Chci, abys někdy dala přednost i sobě.
Zasloužíš si to.
Myslím, že s ní bydlí.
Cože?
- Jeho věci jsou všude. - Jaké věci?
Jako na holení,
nějaké krémy, nevím.
Prostě si to myslím.
Nerada si jen myslím.
Ráda to vím.
Musíme to zjistit.
Už jsem se jí ptala a řekla, že ne. A ho se ptát nebudu.
Trochu to tam prohledej.
- Jestli to neuděláš ty, já jo. - Tak to udělej.
Já tam nebydlím, Terro.
Uděláš to ty.
Nesnáším tě.
JOHN MEEHAN MAGISTERSKÝ TITUL V OŠETŘOVNICTVÍ
Terro?
Co to děláš?
Takže je doktor a sestra, nebo prostě není doktor?
No, je to zdravotní bratr
a má atestaci na anesteziologii,
a má strukturované
- PhD. - Proč tady má tolik věci?
Chtěla jsem mu to dát zarámovat.
Bydlí tady! Proč mi lžeš?
- Přestaň. - Protože je to měsíc a půl?
Je to směšné!
- Terro. - Co je?
- Jsi v pořádku? - Je v pohodě. Bež pryč, jo?
- Máme soukromý rozhovor. - Hrabalas v tom ty, nebo ona?
- Ona. Promiň. - Necháš nás si promluvit?
Kdo ti to dovolil?
Jen jsem se dívala do jeho blbý krabice.
Proč jsi vůbec tady, zlato? Tady nemáš co dělat.
Protože jsem chtěla zjistit, jestli jsi lhala, a jo!
Přestaň takhle s mámou mluvit. Nekřič tak.
Neříkej mi, jak mám mluvit s mámou.
- Mí rodiče nás fackovali, nesnášel jsem… - Drž hubu!
Naučilo mě to nezvedat na rodiče hlas a nesahat…
Jsem tvá dcera.
na něco, co mi nepatří.
- Mami. - V pohodě?
Necháš ho takhle se mnou mluvit?
- To myslíš vážně? - Ty…
- Mami! - Musíš se uklidnit.
- Haló, slyšíš mě? - Očividně tě slyší.
Všichni tě slyší. Mluví s tebou jako s dospělou.
Možná proto to nefunguje, co?
Takže ho prostě…
necháš si tady přijít a říkat si,
- co chce. - Tohle nechci.
Takhle to tady na Díkůvzdání nechci.
To ne.
Ne.
Dobře.
Jimmy chce zajít do restaurace ve Wynn,
ale já nevím, jestli teď vůbec večeři na Díkuvzdání chci.
Co? Já bych ji jedla každý den. Nebuď blbá.
- Co je s ní? - Terro.
- Nevěřím, že tam jdeš. - Nevěřím, že nevěříš.
Jak to tam s ním zvládneš?
To ostatní musí zvládnout mě.
Bože.
Chcete se podělit?
Ahoj, Treyi.
Čau, Ronnie.
- Jak je? - Dobře.
Nevěděl jsem, jestli přijdeš. „Tým Terra“ a tak.
Jsem tady.
- Pozdravíte tetičku? - Ahoj.
- Ahoj, máte hlad? - Ahoj, zlato.
- Ahoj. - Ahoj!
Přijde Terra? Mluvila jsi s ní? Co?
Zrušili jí pozvání.
Po tom, co máma nechala chlapa, kterého zná měsíc,
jí říkat, že kdyby to byla jeho dcera,
- dal by ji facku. - Každá mince má dvě strany.
Jo, ale to neznamená, že jsou obě pravdivé.
Teď kvůli tomu přijde o Díkůvzdání, kdy jsme všichni pohromadě.
Měli bychom být vděční, že jsme spolu. Nelíbí se mi to.
- Večer ji zavolám.. - Jen do toho. Měla bys.
Má na sobě pyžamo?
No…
tepláky jsou pyžamo. To není…
ale má tolik práce.
Zaneprázdněný doktor.
A k Debbie je tak milý.
Sluší ti to.
Díky, babi.
- Jdu za mámou. - Dobře.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš?
- Dobře, jak ty, zlato. - Fajn.
Dobře.
- Krásně to tu voní. - Že jo?
Chci zkusit.
- Nevybírej to, prosím, zlato. - Co?
- Nemám to ráda. - Čau, Ronnie.
Říkal jsem si, že bychom se mohli jít projít, popovídat si.
Neříkej mi Ronnie.
O čem chceš mluvit?
Jen si vše trochu vyjasnit.
To zní jako dobrý nápad.
Vyjasnit co? Nepotřebuju nic vyjasňovat.
Možná moje sestra.
- Jo. - To víš.
Myslím, že jsme nezačali nejlíp, to je vše…
Já si myslím,
že ať mi chceš říct cokoli,
můžeš mi to říct tady uvnitř přede všemi.
Jasné?
Protože já ti nemám, co říct.
Ronnie.
Ať nesedí vedle mě.
- Promiň. - Ne, já se omlouvám.
- Napravím to. Neboj. - Je to…
Je to trapné.
Co mám udělat?
Otevřít víno. To mám udělat.
Děkuju.
Není zač.
Ahoj.
Jak se máš?
Dobře. Jen se snažím tady všechno dodělat.
Něco pro tebe mám.
Co?
Nechal jsem to vyrobit. Myslel jsem, že to bude trvat, ale ne.
Ježíši.
- To je nádhera. - Líbí se ti?
„Debra a John.“
- Je to krása. - Jestli se nehodí k ostatním,
- nemusíš to věšet. - Jak by se to mohlo nehodit?
Je to nádherné.
Náš první ornament.
Děkuju.
Proč je dodávka Madeiry v uličce?
- Musím tu věc řídit… - Co?
protože Nancy volala z pohotovosti.
Má streptokoka nebo něco, takže budu muset jet do Vegas.
Budeš muset udělat celý obchod sama?
- Chceš jet se mnou? - Můžu ti pomoct?
- Chceš řídit mou dodávku? - Rád bych řídil tvou dodávku.
Obsluha mi řekla pane Newelli.
Ach ne.
Vážně? Promiň.
To proto, že na rezervaci je mé jméno.
Jo, já vím. Chápu to.
Radši bych, abys byla paní Meehanová, ale chápu to.
- To bys chtěl? - Jo.
- No. - Ale, no…
vím, proč nemůžeš.
Máš zavedenou práci a tak jako Newellová.
Mohla bych používat Newellová pro práci a Meehanová pro…
všechno ostatní.
Mohla?
- Mohla bys? - Jo.
To bys udělala?
Jo.
- Udělala. - Fakt?
- Jo. - Vážně?
Jo.
Já…
- Já… - Vstupuju…
- Vstupuju.. - Do svazku manželského…
Do svazku manželského…
Dokud nás smrt nerozdělí.
- Dokud nás smrt nerozdělí. - V nemoci i ve zdraví…
- V nemoci a ve zdraví… - V dobrém i zlém…
V dobrém i zlém.
Takže, Debro a Johne, je mi ctí a potěšením,
s mocí, kterou mi svěřil stát Nevada,
vás nyní prohlásit za muže a ženu.
Můžete políbit nevěstu.
Stojí tu, že už dostala sto mikrogramů fentanylu v poměru 1:14,
takže už nemůže dostat víc, dokud…
- Prosím! - Já vím, zlato.
Anesteziolog vám dal tolik, co mohl,
asi před 90 minutami.
Budete muset počkat.
Necítím to. Jako by mi nic nedal.
OSM A PŮL TÝDNE
NA ZÁKLADĚ SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ, NĚKTERÉ SCÉNY JSOU FIKTIVNÍ.