Vi skulle bli vant til tanken om å bo sammen.
- Nå har du plassert en krystall her. - En ametyst.
Jeg har bare småmynt og Skittles på mitt nattbord.
- Hva gjør Miggy her? - I mitt hjem står døra åpen.
Jeg lar ikke venner ligge i senga mi på magen
mens de spiser tube-yoghurt.
Jeg er usikker på denne innflyttingen.
Derfor ville jeg ta dette rolig. Det er jo barn med i bildet òg.
Vi må være klare, og vi takler ikke en ametyst.
- Kjære... Den er jo enorm. - Ja, den er stor.
- Det er så stille uten barna. - Tenk deg om ti år:
Ungene er ute av redet og studerer.
Amy og Emma går på West Point og Marineakademiet.
Vi vil jo savne barna, men...
Vi vil ha hele huset for oss selv.
Vi kan gjøre alt vi vil.
Hei! Poppy, vet du hvor Ron er? Jeg er visst i gang med å føde.
- Herregud. - Jeg klandrer krystallen.
- Vi må legge en TV-strategi her. - Nøkkelen er ingen dopauser.
- Hva skal vi se? - "Gavel Town".
Piloten er dårlig, episode 2 rar. 3 til 4 trår vannet. 6 suger.
Men episode sju gjør en vri som gjør det hele verd det.
Seks timer kjedsomhet? Jeg gir den en sjanse.
- Maratonen er i gang. - Husk, du vil hate pilotepisoden.
Under pustekurset øvde vi på å takke smerten.
Takk, kjære ri.
- Vær så god. - Jeg har termin først om to uker.
- Bra! - Rory ble født en måned for tidlig.
Ron og jeg laget en fødselsplan med jordmoren, Tabitha Q.
- Hun skal være ved badekaret. - Skal du føde i et badekar?
"Barnet vil fødes til Stevie Wonder, måneskinn og lavendelduftende lys."
Eksmannen min kan kunsten å tegne.
Takk, enorme smerte. Namaste.
Jeg er redd for å føde. Hvor er Androiden min? Ron ringer sikkert.
- Jeg er redd. - La meg flytte minkpleddet.
Sharon er Rons problem. Jeg skal få tak i ham og be ham komme hit.
Ikke etterlat meg alene her.
Så... Trenger du...et liggeunderlag?
- Jeg skal bare hente hatten min. - Velkommen! Ta del i dette.
Ta del i hva da?
Oi, hun skal jo føde.
- Nå drar vi til sykehuset. - Jeg drar ikke uten Ron.
Ikke vent med å dra til sykehuset. Jeg lærte det på den harde måten.
Jeg hadde oppdaget "Friends" og hadde Rachels flotte sveis.
Jeg var besatt av TV-spillet "Taxicab Honkers",
der man kjører sexy damer til flyplassen i rushtiden.
- Zaras rop hørtes viktig ut. - Dette er viktig!
Hodet mitt ville stanse spillet. Hjertet mitt sa "Tut og kjør!"
Jeg spilte i ti minutter til, og vi rakk ikke frem til sykehuset.
Vi får gratis bensin, livet ut, for maksimum 30 dollar.
Det ble et vendepunkt. Jeg ble voksen.
Jeg ga TV-spillene og sittesekken til vennefienden min, Dwayne.
Jeg sa ha det til barnet jeg var, og sa hei til mannen jeg er.
Alt endret seg på bensinstasjonen. Jeg tok føringen.
- Staben sa jeg var den beste faren. - Var det flere fedre?
Bensinstasjonen er nabo med sykehuset. Sju barn er født der.
Alle er født på toalettet og har foreldre med dårlig timing.
- Nå drar jeg ingen steder. - Jeg kan gjenta historien.
Nå trenger vi en positiv fødselshistorie.
- En vi har hørt ørten ganger. - Det verste er "beskjedenheten".
Vil dere høre den? Dere er sikkert lei av den.
Men som terapeuten min sier: "Slutt å være paranoid."
Vær rask. Vi har fire episoder igjen av "Gavel Town" før vrien.
- Den serien er en intens opplevelse! - Jeg orker ikke fire episoder til.
Vrien funker ikke om du ikke har lidd først.
- Hva glor du for? - La ham nå fortelle!
Sophies fødsel begynner slik jordens skapelse gjør:
Med lys. Sophie ble født mens solnedgangen glødet.
Jeg, Will Cooper, tok imot barnet mitt i samme øyeblikk
som et av musikalhistoriens største refrenger ble spilt.
- Mia, hils på datteren din. - Hei, elskling.
Sykehuset er et vakkert sted, fullt av undere.
La oss ta deg med dit.
Nei, jeg venter på Ron.
- Er det Androiden min? Er det Ron? - Nei.
Kan alle samles her hos meg litt? Nå!
Vi burde stå lenger unna henne.
Ron har endelig svart Sharon. Han er på Foot Locker...
Kom nærmere. Han er på Foot Locker i Phoenix.
Så vi må støtte min eksmanns nye kone når barnet deres fødes.
- Er dere med? - Ja visst.
Disse kjeksene inneholder skandaløse mengder salt.
Jeg er med deg.
Det går bra. Alt går bra.
Jeg har sterke kjernemuskler. Jeg får holde barnet inne.
Alt som står mellom en sykehus- fødsel og en fødsel her, er oss.
- Morkake er håpløst å vaske vekk! - Ja vel?
Kan vi flytte oss litt unna Sharon?
Jeg ville ikke si det der. Faren behøves ikke.
Vet dere hva jeg gjorde mens Rose fikk tvillingene?
- Gikk du aldri inn?! - Du er jo lege.
Er dere perfekte? Angie er pyroman.
- Men da Xander ble født, da? - Det var annerledes.
VENTEOMRÅDE
- Fantastisk hår. - "Annerledes"?
Bladet hadde fått ny redaktør og endret hele layouten. Nok, nå!
Ron kommer til å ringe. Har noen sett Androiden min?
Vi vet at den er en Android! Unnskyld, unnskyld.
Poppy er tilbake.
Hun må få vite at mannen hennes er en idiot som ikke takler kriser.
- Jeg går og sier det. - Ikke nå.
Unnskyld, men Ron er ubrukelig! Rory var prematur.
Ron brydde seg bare om "Lost". Og så ble det verre.
Rory la ikke på seg og måtte bli på sykehuset.
Jeg kunne ikke holde til ham, bare smile til ham gjennom glasset.
Se. Han kan smile forførende alt.
Han er veldig søt. Interessant navn.
Og da fikk jeg se det.
Rons oppgave var navneskjemaet. Han tenkte bare på "Lost".
I et halvår het Rory Røykmonster. Sharon må få vite at Ron er håpløs,
før etterbyrden havner på Douglas' gulv.
Argument godt nok for meg. Kom.
Sharon... Vi vet hvor Ron er.
På Foot Locker i Phoenix. Jeg stjal tilbake Androiden min.
Dette er så...
- innmari bra. - Hva for noe?
Jeg ville plassere barnet i en diger joggesko:
- "Gjett hvem som kom joggende!" - Den var veldig god.
Ron sa: "Du trenger en Shaquille O'Neal-sko."
Jeg trodde det var umulig.
I morges ringte fetteren hans, som jobber på Foot Locker.
Shaq hadde vært der og gitt en sko til meg.
Og mannen min dro til Arizona for å hente den.
- Så du...liker det? - Jeg elsker uforutsigbarheten hans.
Du vil ikke ha ham hos deg på sykehuset. Det er bedre med oss.
- Ron ville døpe Rory Røykmonster. - Er det tatt fra "Lost"?
- Det er jo råkult! - Sharon er gal. Ny plan.
- Dette er kidnapping. - Pust.
Nå gjør dere ikke narr av bilen min, nei.
- Ron går glipp av fødselen. - Han er uansvarlig.
Han kan likevel være ansvarlig.
- Selv jeg var der under fødselen. - Jeg òg, på trygg avstand.
- Ellers er man en slask. - Jeg er ikke det!
Jeg har en tilståelse. Jeg gikk glipp av Sophies fødsel.
Historien begynner ikke med lys, men regn.
Det var århundrets uvær. Hele Redondo Beach trengte meg.
Hva skulle jeg gjøre? Folk var redde.
De trengte en værmelder - meg.
Jeg ga flomvarselet, satte over til sporten
og hastet til sykehuset, men det var for sent.
Hils på datteren din, helten min.
Det var ikke enkelt, men det var det rette å gjøre.
- Hodet er ute. - Herregud! Jeg fikk øyekontakt!
- Det blir født! - Ikke i bilen min! Jeg spiser her!
- Kjære Gud. - Jøss.
- Herregud. - Bensinstasjonen.
Hei, gamle venn. Pappa er hjemme.
Jeg fant ikke lavendellys, men klorin med sitronduft.
Jeg fant en Michael Bolton-CD. Den er min - klinemusikk.
- Et båtblad?! - Gammel vane.
Miggy er jo helt fantastisk her.
Har vi ringt ambulanse? Donøkkelen må festes til hjulkapselen.
Tørket kjøtt som bitepinne til mor. Madge, står babysengen klar?
Jeg elsker dette teamet. Kom igjen!
Jeg tror jeg liker Miggy.
- Hvem er hos Sharon? - Løp, løp!
FØDETOALETT
- De tok betalt for koppen. - Bit!
Hva har livet mitt blitt til?!
Vil du ha skrapelodd? En Hollywood-kaps? En falsk Oscar?
Jeg tar Oscar-en.
- Jeg kom hit for å bli skuespiller. - Få den vekk!
- Tenk at jeg er alene. - Det var ikke dette du så for deg.
Selv visste jeg alltid at jeg kom til å føde alene.
Så jeg fødte på et sted fullt av overvektige, fortapte folk.
Vegas, baby.
Jeg var ni måneder på vei og vant så det suste.
Hei, kjekken. Fødselen har begynt.
Da må jeg ringe ambulanse.
Og jeg er moralsk forpliktet til å kaste enda en sjuer.
Jeg skal føde, men kommer straks tilbake.
Så der lå jeg på et sykehus i en fremmed by, helt alene.
Da virket ikke ideen min så god lenger.
- Er faren her? - Det er bare meg.
Jeg var virkelig alene.
Ikke bare i Vegas eller på sykehuset, men i livet.
Fire, fem... Kom igjen, press!
Men så skjedde noe fantastisk. Jeg skjønte at jeg ikke var alene.
Han hadde alltid vært der hos meg. Og så skjedde et sant mirakel.
Jeg har noe til dere.
Den første leken hans.
- Og jeg tenkte at du ville ha disse. - Pengene mine! Kom til mamma.
Jøss. Takk...Graham.
Har du lyst til å hete Graham?
Du vil bli vant til det.
- Han var skytsengelen din. - Nja. Han tok en solid finnerlønn.
Poenget er at til tider må du gi slipp på planen
og la en gruppe tilfeldige snålinger ta seg av deg.
- La oss være dine snålinger, Cheryl. - Sharon.
Sharon.
- Gi meg fødselsplanen min. - Her er den.
Vet vi når ambulansen kommer, Madge?
- Douglas. - Er det en lege her?!
Der var du akkurat for sen.
- Vil du hjelpe meg, Poppy? - Ja.
Herregud.
Endelig.
Min første fødsel der jeg var til stede.
Tenk at vi tok imot et barn!
- Når vi er sammen... - Vi bare fungerer.
- Jeg vil flytte inn hos deg. - Virkelig?
- Jeg synes hun likner på meg. - Du er gal.
- Jeg synes hun likner på meg. - Ron!
- Den er nydelig! - Det er hun òg.
- Herregud. - Hei, elskling.
- Kanskje vi burde gå? - Ja.
- Jeg har et navneforslag. - Jeg òg.
Shaquelyn.
- Hun er en kvinnelig Ron. - Nifst!
Poppy, jeg vil at du... Hold Shaquelyn.
- Hils på Rorys søster. - Gratulerer, Ron.
Jeg gikk glipp av fødselen pga. en sko.
- Hvordan forklarer jeg henne det? - Du skal lyve.
Jeg har enda en tilståelse. Historie nr. 2 var òg en løgn.
Jeg har holdt sannheten om fødselen skjult i ni år.
- Jeg forteller den for Rons skyld. - Det må du ikke.
Sophies fødselshistorie begynner med en bagel.
Fødselen hadde vart i 15 timer, jeg ble sulten og kjøpte noe mat.
Og da fikk jeg øye på ham.
Regis Philbin. Han kjøpte seg kaffe.
Han var på telefonen med...
Hører du meg, Gelman? Jeg prøver å få dekning.
Han trekker folk til seg. Jeg klarte ikke å motstå det.
Gelman? Jeg har bare én strek. Gelman!
- Så han flyttet på seg. - Gelman?
- Og han flyttet på seg. - Jeg har ikke dekning!
- Hva feiler det denne greia? - Helt til han ga opp.
Har du dekning? Jeg prøver å ringe en venn.
Han snakket til meg. Jeg løp for å si det til Mia.
Jeg møtte Regis Philbin... Du virker sint.
Jeg møtte barnet vårt. En stor dag for oss begge.
Filmet noen det?
Jeg lovet aldri å gå glipp av noe i Sophies liv igjen.
Og det har jeg ikke, utenom gresskarkonkurransen.
Historien din er mye teitere enn min. Det føles bedre nå.
Vær så god, gjør narr av meg.
- Historien gjorde deg menneskelig. - Selvsagt fulgte du etter Regis.
Ikke rart at du er så sprø. Kom hit, din digre dumming.
Herregud.
- Tror du at de vil beholde det? - Barnet? Ja.
Tenk at Sharon og Ron ikke ville ha gaven min.
Fordi jeg fant den i et tomt sykehusrom.
- Jeg trenger å prate. - Ja, dette var nok tøft for deg.
Jeg er glad på Rons vegne. Men jeg har lyst på et barn selv.
Vil du ha et...barn?
- Jeg trodde du var ferdig med det. - Men noe har endret seg.
Jeg har lyst til å få barn med Douglas.
- Vil Douglas ha barn? - Tja. Der kommer han.
Unnskyld, Angie, men da skal Poppy og jeg dra hjem.
Jeg gleder meg til å fortsette tomt-rede-fantasien.
Du, jeg og ingenting annet.
- Drømmen. - Ja. Drømmen.
Røykmonster? Hva feiler det deg?!
Det er snakk om navnet til sønnen vår her.
Han er avhengig av våre gode avgjørelser,
og du ga ham et monsternavn!
Er du gravid med tvillinger? Fogerty-DNA-et, ja.
Du vet jo om tvillingsøstrene mine.
- Ro deg ned. - Det gjør jeg ikke!
Du vil fortsatt kle stringtruse. L.A. har dyktige rumpekirurger.
- Jeg må legge på. Elsker deg. - Elsker deg. Han vifter med hendene!
Tekst: Petter Røen www.sdimedia.com