www.titlovi.com
Na periferiji drevnih zemalja, preko brdovitih stepa i uvala,
na obalama 2 mora, prostiralo se Tmutarakansko kneževstvo.
I bilo je to vreme opadanja moći Skita.
Kada je nestao njihov stari svet, drevni bogovi i prošli heroji.
Kad je počelo vreme novih bitaka i podviga,
hrabrih srcem i snažnih duhom, o kojima su se predale legende.
Prevod-Čarnojević
Domaćin me prošle godine ovde gostio posebnim vinom.
Posebnog nismo imali nikada, a da smo slavili, jesmo.
Kako te zovu? –Jazavcem, lopovom…
Zovi me kako hoćeš, samo plati.
A gde je Kudim? –Ko? –Domaćin ovdašnji.
Zaklali su ga? –Šta? –Razvodnjavao je vino.
Varao ljude, a još je i ženu jednog trgovca…
Nije bila tvoja žena?
Da je ispečem? Hej, gazda…
Stoj!
Ti.
Donesi vreću.
Ove si nam opisivao? –Ovo su drugi.
Ovi su preuzeli kad je Genčik 'otišao'.
Tad sam ja trebao da odem. -Tad je Platina bila sa mnom.
Misliš da je život sa njom med? Da sam znao ne bih ni ulazio.
Da si proveo sedmicu sa njom, pobegao bi.
Dočekuješ nas na granici svog poseda, kneže. To nam je čast.
Veliki knez ne vraća Černigov.
Ostaćemo dobri susedi. Ne vređamo se.
Prihvatamo.
A što nam sam nije pošao u goste?
Onda ćete vi biti gosti. –Kakvi će oni biti gosti?
Tamo ćeš da vidiš. Ima da traži od ptice mleko…
Tu su. –Trebalo ga je uhvatiti živog.
Taj se sa mnom tukao. –Oprosti, kneže. -Spasio si mi život.
To mi je dužnost, kneže.
Ljutobore, žena ti rađa. Jako vrišti. Sigurno će biti dečak.
Skači na konja.
Ne sme se! Ne idi tamo, velmožo. Strpi se! Ne smeš…
Gospodaru, strpi se. Uskoro će gospodarica da ti rodi.
Svaki novi život Bog rađa. –Mnogo se ti razumeš.
Kad je moja 6. rađala, bojao sam se da je ne uzme sebi, mučila se.
Biće sve dobro.
I? Je li sin? –A ako je kći, nećeš je voleti?
Jasno da neću. Kako je smela da se rodi pre sina?
Daj je. –Sina si dobio, velmožo. Sina.
SEDMICU KASNIJE
Dolazi knez! Knez!
Znači, sin? –Sin, kneže. –Uzećeš me za kuma?
Ili ima neko dostojniji? –Ja se ne bih usudio da te zamolim…
Pokaži ga. –Tatjana!
Gledaj, liči na tebe.
Da kroz godinu i kod tebe bude takav.
Vladej, za sad je tvoj, a kad sin odraste, daćeš ga njemu.
Velika čast, kneže. –Časnome čast, Ljutobore.
Pa, pokaži. –I ovako je dobar mač, kneže.
I nije neka smelost boriti se sa stubom.
Moju smelost hoćeš da proveriš, Stepljanine?
Bojiš se? –Ne bih svoju zemlju da poganim tvojom krvlju.
Ne. Borite se po zakonu stepe.
Ne izazivaj ga. Stepljani su nam potrebni kao prijatelji.
Dosta!
Skačeš kao moj pas! -Otvori kapiju!
Dobar boj.
Mene si zabavio, a sebi stvorio neprijatelja.
Stepljanin je samo dobio ono što je tražio.
To je tačno… Moram poći. –Nećeš praznovati, kneže?
Zaista ne mogu. Nemam kome da ostavim kneževska posla.
Prove! –Otvaraj kapiju!
Daj.
Nahrani ove. I ugrej mi saunu.
Da sperem sline onog paganina.
Šta je to? Pogledaj.
Mirno, junače. Stići ćeš sve.
Zašila si, a?
Tek što sam rodila. Polako.
Ljutobore!
Nije naređeno da ga ubijemo.
Još diše. Kopile.
Šta ćemo sa ovim?
Zatvori!
Ljutobore, druže, naći ćemo ih. Kunem ti se.
Nećemo se smiriti.
Čuo sam za tvoje nesreće.
Šta ćeš da radiš?
Traže otkup ili još nešto?
Što ćutiš?
Tvoj život… Za živote žene i sina.
Visoko su te procenili. Šta si izabrao?
Tebi da služim, kneže.
Cenim to. Neka za sada bude kod tebe.
Za miljenika mog, Ljutobora.
Oče? –On je! On me otrovao…
Otrov.
Ima otrov!
Moj muž će vas svejedno naći.
Naređeno je da te ne diramo. No možda ćeš sama…
Dobrovoljno.
Gde je Kunica?
Ubio ga je velmoža Ljutobor.
A već sutra te Kunica mogao izazvati.
Pozvati vođu čopora na Izbor Aresa.
Ares je već mene izabrao.
I dalje birati neće. Ja sam vođa.
To Ares odlučuje. Ne ti.
Zašto, kneže?
Nisam sipao otrov?
Tebi verujem.
Važno je da moji neprijatelji veruju da me otrovao najbliži.
Poznat mi je taj otrov.
Posle njega se čovek sedam dana muči, a osmog umire.
Tako da imaš sedam dana da nađeš ženu i sina.
A ja da otkrijem ko je tako silno žedan moje smrti.
Zahvaljujem ti, kneže. –Ne žuri da mi zahvališ.
Ti ćeš sad da pobegneš, a za tvoju glavu objaviću nagradu.
I to ne malu. Ne mogu drugačije.
Inače ti neće verovati, velmožo.
Katu mog ne diraj. Valjaće još.
Oprosti, Kata. Nije mi uspelo da te ostavim u životu.
Prov! Prove, dođi ovamo!
Gospodaru? -Tiho.
Onaj ratnik, gde je?
Tu je. On je iz neki bande. Ubijaju radi zlata.
Donesi mi moj mač i odeždu. -Dobro.
Velmožo…
Hoćeš li da živiš? –Hoću. Boga radi oprosti. Kriv sam…
Mene su izdali. Obećali mi zlato, a dali nož u leđa.
Prekini! Pomozi mi da nađem ženu i sina, pustiću te.
Hoću, velmožo. Bogom se kunem da hoću…
Ti u mog boga ni ne veruješ.
Prihvatiću tvoju zakletvu. Daćeš mi je na kapištu.
Pred likom Peruna. Onda?
Vodi me.
Gde ti je gazda?
Nisam ga video. Nije tu, gospodine…
Otkad je knezu otišao, nisam ga video.
Kuda me vodiš, velmožo?
Na neko drevno mesto?
Tajno kapište?
Evo Peruna tvog. Pred njegovim likom se zakuni.
Perune, ruko munja, dajem pred tobom zakletvu.
Pomoći ću velmoži Ljutoboru da iz tabora spasi ženu i sina.
Žive i zdrave. -Žive i zdrave.
Ne može se on zakleti tu jer ne veruje u Peruna.
Ko si? Pokaži se!
On veruje u druge bogove. Drevne kao i njegov narod.
Veliki narod koji je nestao! Oni su poslednji ostali…
Jesam li u pravu?
Slažem se da na zemlji najviše poštujem Aresa.
No i vašeg Boga uvažavam. –Pitao sam te ko si?
Plaši me. Oslobodi me, velmožo.
Zakletvu oni daju nad mačem oblivenim krvlju žrtve.
Otkud znaš?
Ja ne znam, ja osetim!
Slep je.
To ste vi… To ste vi… Slepi!
Tražiš smrt, strašilo? –Vi ste je našli!
Našao je smrt. Odveži me.
Zakuni se nad mačem oblivenim svojom krvlju.
Kunem se.
Dobro je, velmožo, što mi veruješ. Nećeš zažaliti za to.
Kunica. -Šta?
Ime mi je Kunica.
Što me nisi zadavio, Kunice?
Da ne vređam Aresa pred likom drugog boga Peruna.
Zato ću da ispunim zakletvu.
Kaži mi, a kako je živeti sa jednom ženom?
Nije teskobno? –Nama, smernim ljudima, je dovoljno.
Hoćeš da se krstiš?
Ne. Vera koja zabranjuje naložnice nije za mene.
A i kako može biti jedan bog?
Odgovoran i za goru i za šumu i za oluju…
Za oluju se bojiš ili za svoje žene?
Nećeš otići na Nebesa, zapamti moje reči. Nećeš.
Ljutobore? –A ko si ti? Nešto te se ne sećam.
Trojan. Trgovac.
Videli smo se jednom. A toliko sam o tebi slušao.
O čemu si čuo? –O tvojoj snazi, hrabrosti… -Je li?
Samo o tome?
Knez te traži. Obećao je veliku nagradu za tvoju glavu.
No ja te neću predati.
Tvoj otac se na kneževskom sudu zauzeo za mene.
A ja dobra pamtim, mada nije baš isplativo.
Za onoliku nagradu otac bi prodao rođenog sina.
Konjima nisi bogat? – Nisam. No za tebe će se naći.
Prenoći sa nama. Odmori se. Jedi.
Sutra ću ti dati konje. I njima je potreban odmor.
Na umornim konjima nećeš daleko stići. –Da, da.
Konji su stvarno umorni.
Samo nikome ne govori da te nisam odao.
Pomisliće da je Trojan poblesavio.
Niko neće hteti sa mnom da posluje.
Dragi gosti, onim što nam je Bog dao...
Gostite se.
Nečoveče! Zveri!
Zašto si ih ubio?
Oni su nas dobrim primili.
Evo, živ je… još uvek.
Nemojte me ubiti. Velmožo…
Hteo je da pošalje jahača. Da dobije nagradu za tvoju glavu.
Bogom te molim, nemoj me ubiti.
Kojim bogom? Dažbogom, Perunom, Horsom… Kojim?
Raspetim Bogom te molim… Đavo me obuzeo.
Crv me načeo.
Đavo ga obuzeo? Dobrim su nas dočekali?
Loše poznaješ ljude, Ljutobore. I neljude.
Trojan dobra pamti, čak i ako mu nije isplativo. Jel da?
Daće te onome ko je platio tvoju otmicu.
A ko je to? –Sama ćeš videti kad mu te daju.
A daće samo tebe, bez deteta.
Dete ima dva puta. Ili da ga žrtvuju Aresu…
Ili da ide da se uči za Vukove.
Oni se kod nas obučavaju od malih nogu. Hrane ih snagom.
Od deset, samo će jedan postati Vuk.
Da ubijaju ljude za pare?
Zver na ubija, već uzima svoje. Inače moj narod neće preživeti.
Moliću Boga da moj sin izbegne iz te računice.
Moli. No tvoj bog ovde nema ovlašćenja.
Kako te samo zemlja drži, zveri? –Da, ja sam zver.
I čitav život me ili jure ili ja jurim.
A i nas sada jure. –Šta?
Hajde.
Idemo dole.
Velmožo, hajde.
Moramo li se skloniti?
Znači da ne primimo boj?
Primili bi smrt, a ne boj.
Njih je mnogo. I ovde smrdi od njih.
Smrdelo ne smrdelo, sve mi je jedno.
Hrom im ionako neću umaći.
Kunice!?
Ostavio si me, gade.
Pa, velmože, sad ću te seći. Jako seći!
Dok ne crkneš. Iseći ću te na komade i nahraniti zveri.
Ostaviću samo glavu. Naći tvoju ženu i silovati je na tvoje oči.
A izroda tvog učiniću svojim robom.
Čistiće mi čizme i živeti sa psima. Iz tvoje lobanje piću vino.
Na kneževom dvoru.
Mnogo reči. Umukni i bori se.
Dobar boj, velmožo!
Veži, napij se vode. Idem na natočim, trebaće nam za dugo.
Ljutobore, ne pij…
Napismo se vodice.
Znaš ko su ovi? -Veseo narod. Poštuju Velesa.
Poslaće nas onom Berendeju.
Znaš li i šta će da nam rade? –Jasno. Kroz rulju s kopljima.
Pa pravo kod Berendeja. –Ići ćemo obojica?
Ne možemo. Ići će po jedan.
Nije ni zgodno bez boja.
Onda… Daj da se oprostimo, Ljutobore?
Ljutobore…
Što nisi veseo, Ljutobore?
Izbegli smo smrti. Treba da se raduješ.
Čemu da se radujem? Tome što sam ih ubijao poput zveri?
To je veliki dar. Pretvoriti se u boju u zver!
Jak dar. Neću se očistiti. Silan greh ide na mene…
Ne može se iskupiti.
Znaš, velmožo, mnogo ćeš još grehova imati s takvim darom.
Ne! Neću...
Zver, koja se u tebe uselila, će opet doći. Neće te pitati.
Neće doći. Neće… to poganstvo nikada doći…
Posvetiću se tome da to sprečim. -Velmožo.
Kažu da u koga uđe Berendejev duh, zver mu i posvećenom dolazi.
Ni posvećen ne može da je obuzda svom snagom svog duha.
Ne. Bog je milostiv. Neće dati da više zalud lijem tuđu krv.
Ljutobore, slab je vaš raspeti Bog. Ares je silan.
Ares prihvata krv prolivenu u boju. -Kakvu krv?
Onu koju ti je tvoj prolio udarivši te s leđa?
Velmožo.
Stoj ovde.
Ovim treba zavezati oči. -Zašto?
Zar kod vas dolaze samo vezanih očiju?
Ne. Dolaze i odvezanih, ali te žrtvujemo Aresu.
Kunica je, veliš, ubijen? Šta imaš da kažeš, Jare?
Ja ću reći!
Ljutobore? –Ničega se ne boj. Ne boj se!
Arese, čuj me. Ja izazivam vođu Jara.
Učini izbor! –Prihvatam izazov Vuka. Učini izbor!
Izazov se prihvata.
Anagaste!
Ispunio sam dogovor. Pusti moje ženu i sina!
Kakav dogovor? –Živote žene i sina za život kneza.
Otrovao sam ga. –Zaista?
Nije bilo tog dogovora. Već samo da tvoja žena bude oteta.
Kako nije bilo?
A pismo, a otrov? –Kakvo pismo?
Mi ne umemo da pišemo.
A ko je onda platio otmicu? Ko?
Deo je dogovora da se ime drži u tajnosti.
O tvojoj sudbini odlučivaćemo posle.
Ares će da odluči.
Ljutobore.
Zakleo si se.
Zakleo sam se. Pomoći ću. Postaću vođa i ispratiću vas.
I šta će biti sa tobom?
Vođu bira Ares. A mene niko neće izazvati jer sam najači.
A može li se bez vođe?
Anagast će da oprosti. Daće neku kaznu, ali ostaću živ.
I Ares će da oprosti jer sam njemu dao zakletvu.
A ako te Jar ubije?
Neće biti dobro.
Tebe će da žrtvuju Aresu. Sina će ti vaspitati Vukovi.
Ženu će dati onome ko je platio otmicu.
Ne boj se. Ubiću Jara. Znam da sam jači.
Drži se. Nije stvar na bogovima, već na ljudima.
Jar je ubio mog oca i postao vođa!
Nije imao pravo.
Ja sam Vuk! Ovo je moja osveta.
Ovo je tvoj izbor, Arese.
Ja sam vođa!
Ares je učinio izbor. Još neko spreman da izazove?
Ja izazivam.
On ne može da izazove. Tuđin je.
Ares je dao znak!
Izazov se prihvata!
Izazov je prihvaćen!
Gde mi je porodica?
Za tebe porodica, za čopor dobit, plaćena zlatom.
Ja sam ubio vođu, znači vođa sam ja. I dobit je moja.
Vođa, kažeš? Dobro.
Vođi prvi zalogaj. Idemo.
Čopor je tvoja porodica.
Ne nameravam da živim u čoporu.
A da ubijam nevine ljude ne pada mi na pamet.
Od tebe to niko i ne očekuje. –A šta onda hoćete od mene?
Ti si ratnik. I kad probudiš zver u sebi, ostaješ čovek.
A mi smo ubice. Vonjamo na krv.
Zar ne želite da živite ljudski?
To bi bila naša pogibelj. Nema ko da nas zaštiti.
Mi smo poslednji... –Vas i ovde čeka pogibelj.
I sami to osećamo.
Daj mi ženu i sina, Anagaste. Mi smo ovde tuđinci.
Tebi ni tamo nema puta. Ili si zaboravio? Tamo si neprijatelj.
A ako nisam?
Onaj ko vam je platio za moju ženu i sina, on je neprijatelj.
A knez je živ. Živ. Samo je udesio da izgleda da nije.
Kad nađe ko želi njegovu smrt, drugačije će da razgovora.
Kažem li mu za vas, uzeće vas pod svoju zaštitu.
Prihvatite li njegovu vlast. Ali da prvo nađemo protivnika.
Onda ćemo ti pomoći.
Napokon.
Umorih se od ležanja.
Evo kneže, ispunio sam tvoju volju.
Pogledajmo. Ko moju smrt želi…
Ko te nagovorio? –Lučezar. Obećao vlast posle tvoje smrti.
Pod Kijevom. Oprosti, oče! Nemoj me ubiti.
Kako mogu?
Pa ti si moj sin…
Knez je mrtav.
Onda si, Vseslave, ti novi knez Tmutarakanski.
Želimo ti da dobro vladaš pod rukom Kijeva.
Rano si me sahranio, Lučezare.
Dobra odluka, kneže, da uzmeš poslednje Skite pod zaštitu.
Služiće te. –I gde su ti tvoji Skiti?
Poverovali su tvojoj reči, kneže.
Šta si namislio, kneže?!
Zašto, kneže? –Na zemlji mojoj narod je jedan. Moj.
I vlast je jedna. Moja.
Ceo život služio sam ti kao pas.
Imali smo dogovor. Dao si mi reč?
Podanici ne prave s knezom dogovore.
Oni kneza mole.
Služi mi.
Ja nisam tvoj sluga.
Nego šta si?
Skit.
Zbogom kneže!
Odavno smo hteli ove Vukove izvesti na čistac.
No nismo znali gde ih naći.
On je ubio mog sina.
On je sad pošao k ženi. Znaš gde ćeš ga naći.
Prevod-Čarnojević
Preuzeto sa www.titlovi.com