LIZZOS HUS LOS ANGELES
Vi filmer.
Helen?
Ja.
-Hej. -Hej.
Det er vanvittigt, ikke?
Hvad er den på?
Okay. Vi stiller klar. Lad os gøre os klar til Dave.
Endnu en slurk imod angsten.
Dave, hun kommer ud nu.
-Vi må ikke røre hinanden. -Jeg ved ikke.
Hold da kæft.
-Er du okay? -Ja.
For fanden, hvor er jeg fin.
EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
14. OKTOBER, 2014
Hun har sin debut på landsdækkende TV i aften, så det er vi glade for.
Hendes album har titlen: Lizzobangers.
Tag godt imod Lizzo, mine damer og herrer.
Det var min første TV-optræden.
-Virkelig? -Ja.
Nogensinde. Jeg var så spændt. Og jeg tænkte,
"De sparker os ud, når en anden cool…"
Jeg husker, at min manager dengang sagde:
"Neil Young kunne ringe, og så er det slut for dig."
Eller noget lignende. Og jeg tænkte: "Vent, hvad?"
Jeg tænkte hele tiden: "Det vil ikke ske."
Så skete det.
Det sker så ofte, at jeg i sidste øjeblik
får et opkald fra Neil Young.
Så måtte vi smide nogen ud.
-Han var bare et svin. -Ja.
Han ville bare være på TV.
Du havde en T-shirt på.
-Jeg ville tage den med! -Hvor er den?
Den er i skabet. Jeg gemte den.
Der stod: "Jeg forstår, André."
-Hvad var det henvisning til? -André 3000.
Jeg tænkte: "Jeg skal på TV. Måske vil han se den her."
Han så den,
og det at du og André 3000 vidste, at jeg fandtes…
Jeg tænkte: "Jeg er en stjerne."
Min yndlingsdel af showet var musikken,
og jeg har sagt dette i årevis.
Der er intet mere spændende end liveoptrædener, lige der,
og jeg sad virkeligt tæt på.
Hvornår stod du sidst foran publikum?
-Ja. -Længe siden.
Ja, også mig.
Man får en øjeblikkelig reaktion.
Her har vi ikke publikum.
-Ja. -Vi er midt i en pandemi.
Og jeg vil gerne berolige dig angående et par ting.
Jeg er testet.
-Du er blevet testet. -Også her. Flere gange.
-Jeg testes hele tiden. -Hvordan har næsen det?
Det er ikke min næse mere.
Men Moe, vores kameramand, vil,
når der sker noget vigtigt eller sjovt,
lægge kameraet fra sig og klappe.
-Tak skal du have, Moe. -Ja.
Så det vil vi prøve nu.
Hvad er vigtigt og sjovt?
Nej, jeg vil prøve med noget vigtigt her.
Okay.
Jeg bliver glad, når pandemien er forbi.
Ja.
Jeg sagde, jeg bliver glad, når pandemien er forbi.
-Ja, sådan! -Ja.
Tak, Moe.
-Jeg er ikke trænet til dette. -Derfor er han kameramand.
Ingen af os er trænede.
Jeg så dig for nylig.
Jeg tror, det var en gentaget optræden.
-Ja. -Wow.
-Var det godt? -Ja.
Åh, mand.
Jeg tror, det var før Grammy-uddelingen?
Tillykke. Hvor mange har du nu?
Tre. Ja, tre smukke, rødmende baby-Grammy-priser.
-Vildt, ikke? -Jo.
Jeg kigger på dem og siger: "Der er de."
Ja. Og så er der den anden ting:
Årets kunstner i Time Magazine 2019.
-Ja. -Sådan!
-Virkelig? -Er det ikke vildt? Det er sært.
Men selv i dag… Hvis de siger:
"Letterman vil tale med dig." Så siger jeg "Hvorfor mig?"
"Hvad vil han?" Altså du har…
Du kan tale med hvem som helst.
UDSOLGT PÅ THE SYLVEE 10/10/19
CERTIFICERET GULDALBUM
-De billeder er fantastiske. -Hvilke?
Altså, Lizzo, billderne af platin- og guldplader.
De er smukke.
Tak.
Jeg er stolt af dem, og det gør det hele virkeligt.
Se lige der.
-Den der? -Ja.
Ja, jeg var så glad. Jeg er bare glad for at være til stede.
Jeg tror, at når tingene ikke er garanterede,
når man ikke ved, hvad der vil ske,
og man oprigtigt er bange og prøver at overleve,
og man når et sted, hvor man trives…
Jeg er bare taknemmelig hver eneste dag.
Når man når dertil,
er man så bekymret for, at nogen siger:
"Okay, det er nok, tak. Smut du tilbage til Detroit nu."
Det følte jeg, da jeg var i Letterman.
Ja!
Jeg tænkte: "Det her er ikke virkeligt, vel?"
I vil tage dette fra mig. Og nu sidder vi så her.
De tog det fra mig, de svin.
Det er jeg ked af.
Melissa Viviane Jefferson.
-Melissa Viviane Jefferson. -Ja!
-Sikke et navn. -Kan du lide det?
Tja.
Det virkede altid så almindeligt.
Melissa Viviane Jefferson?
-Det er ikke almindeligt. -MVJ.
-Min far drømte navnet, før jeg blev født. -Ja? Det er sødt.
-Familien startede i Detroit, ikke? -Jo.
Var din mor musikalsk? Var din far selv musikalsk?
Min mor er musikalsk.
Hun spillede klaver i kirken, hun sang i kirken.
Min far var også musikalsk, men han elskede rock.
Han spillede altid Elton John eller Billy Joel.
Queen.
Så jeg fik en meget eklektisk musikalsk opvækst.
Altså gospel og rock og…
En musikalsk familie. Han ville have et band. Vi kunne have haft et band.
Det kan vi stadig. Min bror kunne spille trommer.
Så flyttede de til Houston. Hvorfor Houston?
For at få et bedre liv.
-For at komme ud af Detroit. Okay. -Ja.
Jeg elsker Detroit. Familien er der stadig.
Men man må tage afsted, når man siger, man vil tage afsted.
Det skal være: "Jeg flytter," og så flytter man.
Detroit er et af de steder, der kan holde fast i en i lang tid,
så de sagde: "Vi flytter til Texas."
Jeg sagde: "Jeg vil ikke være sammen med cowboys og heste."
Næste dag var vi der bare. Og jeg så heste og folk på dem.
DE FORENEDE STATER
Kunne folk lide dig? Blev du mobbet? Havde du…
…et hårdt liv i skolen?
-Jeg blev drillet i folkeskolen. -Drillet for…?
For…
Jeg har så mange sære ting. Jeg er blevet drillet for mine sko.
Jeg har brede fødder, så mine sko hælder lidt.
-Se de her. -Du godeste.
Nu har jeg specialsko, så…
Gør grin med mig nu!
Men ja.
Jeg blev drillet på grund af det, på grund af mit hår.
For at vide ting i klassen.
-For at række hånden op meget. -Er det en grund?
Hvad ved jeg. De sagde: "For satan da."
Du var en god elev. Og karaktererne?
Jeg fik rigtigt gode karakterer,
indtil jeg ikke længere ville gøres grin med.
Jeg prøvede at være sejere og blev klassens klovn.
Og jeg blev sendt på kontoret.
-Hvad er det? -Eftersidning.
Hvor slemme børn havner. Når læreren ikke gider mere,
så siger de: "Ud med dig!" Min spansklærer sagde:
"Melissa, ud med dig!" Hun ville tvinge mig ud af værelset.
Jeg ville købe Hot Cheetos på forhånd
og sidde på kontoret og spise…
Jeg suttede en Hot Cheeto blød
og knuste den så, så jeg ikke blev taget.
Det er en historie, vi ofte hører,
hvor et barn bliver fejlbedømt i skolen og skubbet til side,
og senere ser vi, hvordan barnet ender ud,
og pludseligt indser man fejlen.
Jeg kan huske, at min engelsklærerinde
i fjerde klasse bad os skrive en historie.
Jeg tænkte: "Ja, en historie!"
Og jeg skrev en hel bog og bandt den ind i hånden,
med for- og bagside, og afleverede den, og hun sagde:
"En paragraf! Jeg kan ikke læse alt det."
Jeg tænkte: "Du knuser kreativitet!"
Jeg sagde, at jeg måtte af holdet.
Og de flyttede mig.
Men jeg kom hele tiden for sent. Jeg kom altid for sent i skole.
Jeg gik ind, mens alle sad helt stille
og så på læren, og jeg havde den værste attitude.
Jeg følte skyld over at komme for sent,
så jeg ville tænke:
"Hvis jeg ser gal ud, tror folk måske, noget er galt,
og lader mig være."
En af lærerne trak mig til side efter skole.
Han sagde: "Det er op til dig at ændre, hvordan andre har det."
"Når du går ind i salen,
og du har den mørke, negative energi, så spreder den sig."
"Du er en leder."
Jeg troede ikke, at jeg kunne ændre nogens glæde eller mangel på samme.
Og jeg kan huske, at jeg tænkte: "Jeg vil tage imod det ansvar,
for han ved mere end mig, han er ældre."
-Det hjalp med at forme dig. Fedt. -Ja.
Sent i teenagealderen, starten af 20'erne, spillede vi ofte for drinks.
Fine steder, beskidte eller begge?
-Værtshuse, hipster-steder. -Ja.
Vi startede ud ret små.
Min mor kom til et show, og der var ingen i publikum.
Jeg tror, du har det til fælles med de fleste succesfulde musikere
i verden nogensinde.
Man spiller på steder, hvor én person dukker op.
Så man også fik det med.
Jeg husker, vi havde et job, og ingen kom,
og min trommeslager sagde: "Jeg lirer bare noget af."
Eller sådan noget. Jeg sagde: "Tag aldrig let på nogen optræden."
"Vi må spille hvert show som fuldt hus."
-Ja. -Jeg gav den altid alt.
-Jeg endte på gulvet. -Du vidste, det var et forpligtigelse.
Det er en forpligtelse, jeg blev bevidst om, fra jeg var ung.
For min far var meget hård,
men han ville have, vi skulle få succes.
Så hvad end det var, ville han presse en til at gøre det.
Var han en hård far? Eller en kærlig far?
Meget hård.
Min far var opsat på fløjten i min musikkarriere.
Han sagde: "Spil fløjte og syng."
Han sagde: "Du skal synge." Jeg sagde: "Okay."
Og da han blev… Da hans helbred svigtede
af mange årsager, husker jeg at tænke: "Jeg får succes,
tjener penge og så hjælper jeg far."
-Hvor gammel var han, da han døde? -Syvoghalvtreds.
-Min far var også 57. -Virkelig?
Ja. Altså 57 er intet for guds skyld.
Du var et barn i starten af 20'erne?
-Ja, jeg var 20. -Ja.
Da jeg så på mine omgivelser, var de dystre.
Jeg tænkte: "Hvem tror jeg, jeg er?"
Hvad var så dystert?
Åh, mand. Jeg tænkte:
"Alt, hvad jeg havde gjort, var for ingenting."
-Virkelig? Du… -Ja.
Jeg blev deprimeret af at vide,
at jeg burde gøre noget,
og at mit liv ikke afspejlede det.
Jeg vidste, jeg skulle være denne person hele mit liv.
Ikke berømt, men denne person.
Smittende glad, hjælpe folk, tale til folk.
Alle ville sige:
"Det er grund til at blive deprimeret."
Jeg kæmper ofte med angst.
Jeg kender lidt til angst. Angst og depression er bedste venner.
Hvor slemt lider du af angst?
Det var slemt, da jeg var lidt yngre,
og jeg ville nogle gange føle mig udenfor min egen krop,
jeg vågnede, hjertet bankede løs, og jeg vidste ikke, hvad det var.
Og jeg begyndte at få akupunktur og meditere,
og de symptomer ville forsvinde.
Så meditationen hjalp?
-Så meget. -Ja.
-Må jeg røre dem? -Ja.
-Det er en rosenkvarts. -De er taktile.
-Tilfredsstillende. -Ja, ikke?
Min kollektion er vokset. Folk har givet mig krystaller,
lige siden jeg lavede det her på Instagram.
Jeg købte tre, det var mine første.
-Det var den her, den her og så… -Den her?
Jeg elsker den. Ametyst er min favorit.
Jeg elsker dem. De er overalt.
-De er i geoder. -Ja, nemlig.
Jeg drømte om at finde en geode.
-Ja. -Have min egen ametyst.
Men de tre betyder meget, og de var en del af en livsforandring.
Jeg ville bogstaveligt talt holde dem og lægge mig ned og meditere.
Og nogle gange lagde jeg rosenkvarts på mit hjertechakra,
for det er en kærlighedskrystal, og det hjælper ens kærlighedskanal.
Jeg lægger den der. Sort turmalin beskytter mod ondskab.
-Turmalin? -Sort turmalin, ja.
Den beskytter mod ondskab og alle, der vil gøre en ondt.
Så er dette naturligvis min… Du vil holde dem ikke?
-Den er smuk. -Ja, ikke?
Virker det her?
Alt leder energi, og hvis man virkelig tror på,
at dette kan ændre ens dag, så virker det.
Lige siden jeg var lille, har jeg haft en klump ametyst
fra mine bedsteforældres gård.
Derudover ved jeg intet om mystiske kræfter.
Men hvad fanden?
Hvis man får det godt, hvad så?
Og de er bare smukke.
Jeg har været i dårligt humør i 30 år. Vil du…
-Jøsses. -Er der en, der kan ordne det?
Måtte du tage medicin imod angsten?
Nej. Altså…
-Jeg har… -Rekreativt?
Jeg har taget svampe.
Hvad vil det sige? Jeg hører om folk, der har taget svampe,
og det er en slags psykedelisk oplevelse.
-Har du aldrig taget svampe? -Jeg har fået dem på en bøf.
Du har prøvet shiitake-svampe, men ikke blive-høj-svampe?
Hvad gør man med dem?
Jeg mikrodoser.
Jeg tager den mindst mulige klump,
en krumme, og så spiser jeg først den,
for jeg vil ikke dykke direkte ned i det hul.
Ja. Hvad sker der så?
Man bliver helt rolig.
-Glad. -Rolig?
Man afviser kunstige ting.
Nogle gange udfordrer teknologien en.
Og man tænker: "Vent, jeg var her først."
-Ja. -"Skal du hundse med mig?"
Interessant.
-Vi var her alle før teknologien. -Ja.
Altså min iPhone sagde: "Tid til at stå op."
Og jeg tænkte…
"Hør, kammerat, nu skal du…" Du ved?
"Jeg er vågen. Så du tager fejl."
Jeg tænkte: "Hvor vover du?" Og lagde den væk.
Det skræmmer mig.
Idéen om svampe,
eller da jeg var barn, var det LSD eller syre.
Åh gud.
Det skræmmer mig. Jeg kan ikke…
Jeg har hørt, om folk hvor… "Og så blev TV'et levende,
det slugte mig, jeg var… "
Altså jeg prøver ikke at blive slugt af noget.
Det eneste i mit liv, der rutinemæssigt virker,
er min hjerne og min mund.
Hvis jeg ødelægger min hjerne, hvad har jeg så tilbage?
-Kun min dumme mund. -Din mund.
-Okay, fedt. Det vil vi optage. -Ja.
De siger, at Jay-Z bare…
Han gør det der og går hen bag en mikrofon
og finder på ting og går amok.
Det er det, du skal nu. Du skal være Jay-Z.
-Ja. -Du skal… Du er D-Z. Dave-Z.
-Hvem er det? -Den lille…
-Hvem? -Ingen anelse.
-Er det godt? -Ja.
Jeg lægger det derind. Sådan.
-Hvad siger han? -Fedt.
Så laver vi en smule klaver. Åh gud, det her er så sjovt.
-Er det en mol? -Det er en mol.
-Er jeg et geni? -Du er virkelig et geni.
Tak.
Så er det nu.
Ja.
Så du kan bare sige, hvad du vil, over det, ikke?
Hvordan ved jeg, om jeg er færdig?
Jeg stiller mig selv det samme spørgsmål hver dag.
-Okay. -Så er det nu.
Jeg har ikke gjort det før.
For fanden da, mener du det?
Nej, se på mig.
Så er det nu.
-Kom, når du hører det. -Okay.
Det er som til en høretest.
-Var det højt nok? -Jeg hørte ikke noget.
-Virkelig? Fandens også. -Ja.
Er det højere?
-Lizzo, jeg hører intet. -Højere?
Det… Problemet er måske ikke udstyret.
For fanden da.
Du ved…
-Hvordan lyder det? -Okay.
Lizzo, jeg hører intet.
Det… Problemet er måske ikke udstyret.
-Vent lige. -Det var da vildt.
Det var noget pis.
Jeg gemmer den.
Vendepunktet for mig i mit liv var,
da jeg blev tvunget af morgen-TV.
Hvad var dit vendepunkt?
Var det Minneapolis?
Minneapolis ændrede mit liv.
-Hvem tager du med til Minneapolis? -En producer.
Og vi tog til Edina.
-Vi boede i hans… Ja. -Jeg kender Edina.
Jeg lavede vejret i Indianapolis,
og jeg tog til Edina til KSTP-stationen eller sådan noget,
og det var præcis den samme løn.
Det var samme job, samme penge, en lateral bevægelse,
og jeg husker, at jeg kørte fra lufthavnen
og så de her uendelige hegn på interstate-motorvejen.
Og jeg sagde til chaufføren: "Hvad er de hegn til for?"
For de har kilometervis af lamelhegn.
Og han siger: "Åh, det er snehegn."
Jeg sagde: "Jeg kommer ikke tilbage."
-Ja! -Så jeg tog hjem…
De fortalte mig, hvor høj sneen var.
Hvorfor blev jeg? Jeg elsker det.
Det er sådan, man ved, Minneapolis har en vis tiltrækningskraft.
Fordi jeg udholdt kulden.
Men det var så bizart at bo i Edina. Der er så rigt og hvidt.
Og det er den type by, hvor, hvis jeg har afro-frisure,
siger de: "Dit hår ser sjovt ud."
Og jeg ville sige "Bitch, hvad er der sjovt ved min afro?"
Og jeg arbejdede på McCormick & Schmick,
og jeg husker…
Jeg er fra Detroit, så vi siger "salmon", og ikke "salmon,"
og jeg kan huske, jeg blev rettet så ofte af kunderne.
De ville sige: "Salmon!"
Jeg ville sige: "Sikken undertrykkelse!"
Jeg mødte min DJ, Sophia Eris,
en uge før jeg bogstaveligt talt evakuerede Edina.
Jeg sad og græd i en taxa: "Hvor tager jeg hen?"
Jeg ringede: "Må jeg sove hos dig?"
-Så endte jeg i Southside Minneapolis. -Det virkede underligt:
At der er en stor musikscene i Minneapolis.
Og jeg tænker ved mig selv: "Nej, der er ikke."
-Jo. -Det er Minneapolis.
De har snehegn. Der er ikke en stor musikscene deroppe.
Prince er den musikalske scene i Minneapolis.
Du har været i Minneapolis.
-Var der en rigtig, levedygtig musikscene? -Det er der endnu!
Det er virkeligt fedt,
og man kan få alle steder i byen udsolgt med lokale musikere samme aften.
Hvor længe var du der, og hvad lavede du,
da du mødte Prince?
Og var det et mål? Tænkte du: "Jeg skal møde Prince."
Fandeme nej.
Ingen har det mål. Det var kæmpe stort.
Dette er astronomisk. Jeg tænker da ikke:
"David Letterman skal hjem og tale med mig."
-Ja. -Jeg havde aldrig drømt om det før.
Det er så ufatteligt.
Jeg var ikke i Minneapolis længe, lad mig sige det.
Et halvt år? To år?
To år.
Jeg var i et par pigegrupper
med min DJ og musikalske livspartner, Sophia Eris, og…
Prince havde gang i den her ting, hvor han dyrkede
unge sorte kvinder, der var kreative, og han støttede dem
i Paisley Park.
Paisley Park var det, han kaldte sit hjem?
-Et stort… -Men det var mere. Det var…
…utroligt.
-Det var et lydstudie… -Og man…
Man måtte bruge det en gang om ugen, to, hver nat eller hvad?
Ikke så ofte. Gid, man kunne. Mit forhold til Prince var…
…som Charlie og hans Angels.
Sådan var det lidt.
Jeg husker første gang i Paisley Park…
…hvor han var med på højtaler.
Ja. Og jeg kan huske, at vi tænkte: "Kan han lide det?"
Han lyttede til os.
Det var stort. "Han kan lide det."
Forstår du, hvad jeg mener? Og…
…jeg tænkte: "Ved du hvad?"
"Din mystik er ægte, det vil jeg ikke være uenig i."
"Jeg vil ikke…
…fremtvinge noget."
Var du i Minneapolis, da han døde?
-Jeg var lige flyttet til LA. -Ja.
Og så fik jeg en sms, og der stod, du ved: "Han er væk."
Jeg fløj til Minneapolis og tog direkte til First Avenue,
og jeg sang "The Beautiful Ones" af Prince.
Sidste gang jeg så Prince, var… Jeg tog til Paisley Park,
og han spillede "Purple Rain" på klaveret,
og han begyndte at græde, mens han spillede. Det var det smukkeste,
man vil høre.
Klaveret havde bare strenge og violiner,
og jeg tænkte: "Hvor kommer de lyde fra?"
Hans stemme var så smuk. Og så græd han,
og det var så smukt. Og så sagde han…
"Jeg skal arbejde på min set-liste."
For han sagde: "Jeg kan ikke have den tidligt i settet."
"Purple Rain" rørte ham meget.
-Ja. -Men jeg tænkte ikke over det.
-Nej. -Men…
…havde aldrig set de følelser.
Der er intet bedre end at have en ægte kunstner,
helt råt og lige foran en,
og hele verden græder bare for denne person.
Hele verden var lilla.
HVIL I LILLA
Så flytter du til Los Angeles, fordi du bliver stor?
LA gjorde det der, hvor man pludseligt kigger op og er i LA.
Jeg tænkte: "Jeg tager aldrig af sted. Jeg elsker Twin Cities, jeg bliver her."
Og så fløj jeg frem og tilbage,
og det gik fra: "Vi finder dig et hotel."
Og så: "Vi finder en lille lejlighed."
-Og pludseligt… -Det er altsammen…
En musikproducer finansierer dette for dig?
Jeg flyttede til LA, fordi jeg fik et job hos MTV
og en plade hos Atlantic Records. Kunne jeg det fra Minneapolis, ville jeg.
Nu kan du gøre det overalt. Det skal ikke være LA.
Du kan være i Linton, Indiana.
-Frist mig ikke. -Ja.
Hej verden
Hvad så?
HEJ MED DIG
Vil du høre, hvad så?
VIL DU GØRE EN FORSKEL?
Ved I, hvad klokken er?
Tid til at stemme
STEM! PRIMÆRVALG I DAG
Tid til at stemme
-Midt i alt dette skriver du musik. -Skriver som en gal.
Overskriver. Jeg lærte dog at underskrive.
Hvad betyder det?
Overskrivning var… For mange ord.
Jeg skrev virkeligt indviklede rytmer.
Hvis du lytter til…
…"Batches & Cookies", "Jeg husker det lækkeri."
"Du tog og sagde 'ooh wee.'"
"Jeg skal bruge to til min boo-ee." Hvorfor rappe så hurtigt?
Og så gik det op for mig, jeg måtte forenkle for at tale til folk.
Der er en linje, der hedder: "Hvorfor er mænd…"
"Hvorfor er mænd gode, til de skal være det?"
Jeg syntes, det var…
…smukt.
Det er så kortfattet og sandt.
Jeg fandt lige en video af mig, der græd i studiet under "Truth Hurts".
Hvad skyldtes det?
Det skyldtes en hel flaske vin.
På det tidspunkt rejste jeg med to dansere, min DJ, mig,
kreative leder, tour manager, kvinder.
Vi fik en flaske vin backstage,
og vi tænkte: "Ja, kom så."
Det er ikke lyden, men det er fint.
Og jeg var meget trist over en virkelig traumatisk oplevelse.
Forhold skal ikke være dramatiske for at være traumatiske.
Og det var bare en af de ting, der kom frem i samtalen:
"Hvorfor er mænd gode, til de skal være det?"
Og jeg skrev det ned,
og lagde det i… Jeg tænkte: "Det vil jeg ikke glemme."
Og så da vi lavede "Truth Hurts,"
gik jeg tilbage til det.
For mig betyder det…
…at vi sætter mænd i magtpositioner hele tiden,
især i kærlighed, fordi vi stoler på dem, ikke?
Vi stoler på, de tager sig af os.
Og når vi har brug for det, svigter de os ofte.
Det er sådan, mænd gerne vil ses.
Som gode, ikke?
De vil, mig selv inklusiv, ved hver en given lejlighed, sige:
"Lad mig fortælle dig om mig."
Men når tingene brænder på, er det: "Hvor er ildslukkeren?"
"Åh, fandens, hvor blev den…" Sådan er det.
Kalder du mig talentfuld, må du nu sætte "multi" foran.
Sut min pik!
Fløjtespillet er… Det er derfor, jeg er her.
-Bare… Ja. -Der kom det frem.
Der kom det frem, præcis.
Så hvem søren…
Var det i skolen… Sagde nogen: "Kom lige her."
Jeg kunne være klarinetspiller, twerke og spille klarinet.
Men ser man på mit liv nu,
var det den mest mirakuløse ting, fordi for det første
var Youngblood Intermediate School Band det sejeste band.
Vi var femte-, sjetteklasseselever, der lavede koncerter i gymnastiksalen.
Min bandleder, hr. James Browden,
ville transponere sange fra radioen,
så spillede vi dem, og han fik os til at danse,
og det fik os til at elske musik.
Det er sjovt, for jeg var bange for jazz- og rock,
men klassisk, "manden med den gyldne fløjte"…
-James Galway. -James Galway, som jeg elsker.
Jeg tænkte: "Ja da!"
Jeg lyttede til hans CD'er
og prøvede at spille med ham.
-Har du mødt ham? Har du… -Nej.
Han har en platinfløjte, den blærerøv.
Forstår du?
Nogle har platinkæder, men han har en platinfløjte.
At referere til en fyr, der er leder
af symfoniorkesterets fløjter som blærerøv,
det er ret godt.
Han er en blærerøv.
Moe… Der kunne du grine.
-Han er en dårlig skuespiller. -Ja.
-Så du har fløjter her? Altså… -Jeg har så mange fløjter.
Er fløjter dyre?
Da jeg intet havde, var der Sasha Fløjte,
og hun var det dyreste i min besiddelse.
Ingen bil, hus, intet. Jeg bevogtede fløjten med mit liv.
-Må jeg se på den? -Se du bare.
-Hun er en 'hende'. -Det er vidunderligt.
Du er så fascineret af den skide fløjte.
Det er jeg, og hvorfor ikke være det?
Tja, jeg er så vant til den.
-Lad mig rense hende for dig. -Ja.
Hun er fedtet, fordi jeg spiller med hende og ikke renser hende.
Muramatsu-fløjten, lavet i Tokorozawa, Japan.
De er ret specielle. Jeg har en ekstremt sjælden fløjte.
-Hvor har du den fra? -Min far gav mig denne fløjte,
da jeg gik i high school, og jeg har haft hende siden.
-Se lige der. -Det er ligesom et smykke, hva'?
-Du må godt røre. -Jeg vil ikke.
Ærligt talt… Hvis du ikke var her, ville jeg prøve.
-Ville du? -Ja.
Jeg har så mange fløjter. Dette er en ocarina, dette er en toot.
-Det er en blokfløjte til børn. -Ja, men spilles som en tværfløjte.
-Den er til en side. -Tja.
Jeg har mange fløjter.
Du skal prøve en, der ikke er så dyr.
Vi kan tage Blue Ivy.
Det er Blue Ivy.
-Hun er kontroversiel. -På grund af farven?
Ja. "Det er ikke en fløjte, men et legetøj."
Så…
Folk kan være så lede, når de taler om fløjter.
Jeg hader det!
Læg du din hånd her, og læg så… Sådan her.
Åh, gud, det er sejt. Du er et naturtalent.
Folk gør det ikke godt først.
Hvor blæser jeg?
Altså…
-Hold op med det. -Okay. Barnligt.
Du blæser i det hul der.
Jeg må bede dig om at gå.
Du kan godt.
Jeg er forpustet.
Velkommen til min verden.
Forestil dig at gøre det her og synge?
-Lad mig høre dig. -Okay.
Blæser du hårdt eller blødt?
Det handler om embouchure, ens mund.
-Ja. -Man skal bare ligesom…
Ingen kan rigtigt gøre det der.
-Her. Hold du den. -Ja.
Lad os prøve det her.
Vent, nej.
Der må være noget derinde. Hvordan gjorde du det?
Vent, hvordan gjorde du det?
Er det et fuglekald?
-Her, kan du akkompagnere mig på Sasha? -På fløjten?
Okay. Hvilken toneart er det?
-Det er "Jingle Bells". -Jeg har ikke luft.
Du kunne have haft en fløjtekarriere.
-Det ville jeg så gerne. -Hvad skete der?
Jeg droppede ud af college.
Det var, da din far døde?
-Hvor langt inde var du? -Jeg var halvandet år inde.
Virkelig.
Men det gik godt med fløjten?
Ja, det gik godt.
Jeg slog de kællinger på min master class.
Slog de kællinger.
Og så… Et master class, for folk, der ikke ved det,
er et hold, hvor fløjter samles og spiller,
og så giver læreren en kritik.
Bare for at være sikker på, at vi har det her med,
så slog du kællingerne.
-Jeg… Er det korrekt? -Jeg slog de kællinger.
Åh, slog de kællinger. Okay.
-Jeg havde stil. -Ja.
Efterhånden som din musikalske horisont udviklede sig, blev bredere,
og du fandt andre slags musik, holdt folk dig fra at tage fløjten med?
-Sagde de: "Brug ikke den"? -Ja.
Og jeg tænker: "I er vanvittige."
"Fløjten er en pengemaskine, for guds skyld."
Jeg havde megen bandnørd-skyldfølelse.
Når de sagde: "Det er nørdet",
sagde jeg ikke: "Det er sejt."
Jeg sagde: "I har ret", og vidste ikke bedre.
Det, der skete, var, at jeg lagde en video på Instagram,
hvor jeg spillede fløjte, og folk elskede det,
og jeg tænkte: "Åh, kan I godt lide det? Okay."
Så gjorde jeg det på scenen, og det fik sit eget liv.
-Hvad var problemet med fløjten? -Altså rappere spillede ikke på fløjte.
Nej, det er fedt. Pludselig at sætte dem sammen, og bingo.
Lyden af det…
Ja. Det er helende.
Det er en smuk frekvens.
Meditationsmusik er som regel fløjter.
Virkelig? Det er skønt.
-Tak. -Ja.
Det her er mit ekstranummer.
-Jeg går ud med fløjten. -Så nu går folk amok.
-De skriger. -Ja.
Hun er populær og går ikke ud for mindre end 20.000.
Nej.
Vi kommer ud, og det er en gætteleg. Jeg siger: "Kender I den her?"
Alle siger: "Jeg kender den ikke."
Man leger lidt, og de tænker: "Hvad er det?"
Og så ved de det, og de tænker: "Okay."
Ja.
Åh, gud.
Det er fantastisk at stå så tæt på den lyd.
Det er længe siden, jeg spillede…
-Ja. Du virker rusten. -Lidt.
Hvorfor så rusten?
Jeg har trænet konstant de sidste fem år,
og det er måske en overraskelse for jer,
at jeg ikke træner for at få den ideelle kropstype.
Jeg træner for at få min ideelle kropstype.
Og ved du, hvilken type det er? Det rager ikke dig.
Der er skrevet meget om din krop.
Åh, ja.
Der er kun en ting, man har sagt til mig om min krop, og det er:
"Har du det okay?"
Er det et: "Vi synes ikke, du har den rette krop
til det, du laver?"
Er det en holdning?
Det generede mig i lang tid,
at folk kun ville tale om eller tænke på min størrelse.
Jeg kunne ikke lide, når folk dømte mig for det,
og det virkede forkert for mig at blive rost for det.
Altså: "Du er så modig!"
Er det via sociale medier…
De sociale medier, artikler, til mit ansigt, ikke?
De troede, de komplimenterede mig ved at sige, at jeg var kompromisløs,
men hvad skulle jeg undskylde for?
I 2014 da jeg havde en trikot på på scenen
og sagde, jeg elskede mig selv, ligesom de store piger bagved,
tror jeg, folk tænkte: "Hvor vover hun? Hvor vover hun at elske sig selv?
Hvor kunne hun!"
Jeg vil ikke være aktivist, fordi jeg er sort og tyk.
Jeg vil være aktivist, fordi jeg er intelligent og går op i ting,
fordi min musik er god, og jeg vil hjælpe verden.
-Hvor mange protester har du været til? -Min første protest var…
Der kom en kirkegruppe ind,
og de protesterede imod homoseksuelle ægteskaber.
Så vi holdt en anti-protest, det var vist i 2012 eller deromkring.
Og jeg har været aktivt med siden da.
Er reaktionerne blandede? Halvt inspiration og halvt harme?
-Jeg fokuserer kun på det positive. -Jamen sådan.
En negativ kommentar rammer da ind imellem.
Vitserne.
Er der en misundelsesfaktor i det?
De her kællinger er misundelige.
Forstår du, hvad jeg mener?
Når folk ser nogen, der er fri,
kan de lide at dømme dem som "anderledes",
eller de tænker, de er udskud.
Eller ikke engang negativt udskud,
men de tænker: "Det er uopnåeligt."
"Hun er unik, og ingen kan være sådan."
Og der er en snert af et: "Jeg ville ønske, jeg kunne være sådan."
Især de folk, der hader en.
Det knuser ikke mit hjerte. Altså…
…jeg har det fint. Jeg ved, jeg er smuk, og jeg er en sej kælling.
Jeg har succes, jeg er sund.
Jeg kunne overgå de kællinger på alle områder,
om det er fysisk, mentalt, åndeligt, økonomisk, bitch.
Jeg vil løbe rundt om din bankkonto.
Vil du se mig løbe, bitch?
Vil du se mig løbe?
MAJ 2020
Vi har den her pandemi,
og så har vi en anden virus, der har været hos os i 400 år.
Der var en lynchning, var, hvad det var.
For mig så det ud, som om idioten
var glad for at opføre sig, som han opførte sig,
mens han blev videofilmet.
Og så går det op for en:
"Nå ja, det er sådan, verden er."
Som sort borger i dette land
knuses mit hjerte over den måde, vi er blevet behandlet på og set på
hele mit liv.
Jeg husker, at der skete et mord på en ung sort person,
ubevæbnet, i Minneapolis, lidt fra mit hus. Han hed Jamar Clark.
#RETFÆRDIGHEDFORJAMAR NOVEMBER 2015
Jeg skrev en sang, der hed "My Skin" og sagde:
"Vi må ændre noget."
Folk camperede foran politistationen,
vi blev skudt på, du ved, af gud ved hvem.
Det var skræmmende, det var mørke tider.
Og så blev Tamir Rice, som var 12 år og bare legede i en park,
skudt på få sekunder af en politibetjent.
På få sekunder.
Ung, sort 12-årig dreng.
Og ingen… Og folk politiserede det.
Hvordan kan man politisere mordet på et barn?
Og jeg…
…var så følelsesløs,
at jeg mistede al håb om enhver form for forandring i dette land.
Fire hundrede år, og dette er… her, hvor vi er nu.
Men ja, forandring er smertefuld,
og det, tror jeg, man må forberede sig på.
Denne gang så jeg noget nyt.
Jeg så den pludselige alliance
blandt unge, hvide mennesker…
…som jeg aldrig havde set. Og jeg så også folk i nyhederne,
der så, det var mere end et hashtag og et øjeblik
og en bevægelse, og, åh, at vi klager, og at det er en virkelig systemisk gift.
Og det fik mig for første gang til at håbe lidt igen.
Har du håb?
Jeg mener,
jeg kan ikke lade være med at være optimistisk og håbe.
Jeg laver musik, som folk får det godt af.
Jeg er en stor, sort pige fra Houston, Texas.
Dengang sagde verden,
jeg ikke kunne noget med mit liv,
og se nu: Hele verden forelskede sig i min store, smukke røv.
Jeg siger det hver aften på scenen.
"Ser I den følelse, I har,
det smil, I har på jeres ansigt, den glæde, I føler?"
"Det skal ikke slutte, når I forlader bygningen."
I skal vide, at kan I elske mig, kan I også elske jer selv.
Hvis det ikke gør noget, vil jeg lave et mantra med jer.
Kan alle tage en dyb indånding med mig?
Jeg ved, hvad du taler om. Når du er på scenen, er du transcendent.
Jeg blev benovet over, hvor smitsom din glæde var.
Kig på personen ved siden af jer
og sig: "Jeg elsker dig."
Jeg elsker dig!
Du er smuk!
Og du kan gøre alt!
Du kan gøre alt!
Og sig: "Jeg elsker dig, Lizzo."
Jeg elsker dig, Lizzo!
"Du er smuk, min pige."
Du er smuk, min pige!
"Og du kan gøre alt, bitch!"
Du kan gøre alt, bitch!
Det er almindeligt at tale negativt om sig selv, det er normaliseret.
Altså: "Åh, din idiot. Nu fejlede jeg igen, jeg er så dum."
Eller: "Jeg er ikke pæn."
Aldrig: "Jeg er pæn i den og intelligent."
Og når man har positive oplevelser med andre,
vil det sprede sig.
Og det gør en forskel.
Folk som dig, der kan gå ud og optræde
og få folk til at have det bedre med sig selv,
det er uvurderligt.
Folk, der får det, er meget heldige.
For det er en energi, de fleste ikke oplever.
-Jeg savner det, jeg vil lave shows. -Ja.
Hvordan lyder beatet? Er det højt?
Lad mig høre lidt, og så går vi i gang.
Så er det nu.
Jeg har det varmt
Jeg er grim
Jeg sveder
Jeg er våd
Jeg er gammel
Okay, vent. Vent lidt.
Sangen er… Den er næsten god, men…
En Lizzo-sang skal være positiv, du må ikke sige, du er grim.
Hvis du siger "Jeg er grim", skal du sige: "Men jeg kan lide det."
Jeg troede, vi havde fundet noget der.
Det er så positivt, som det bliver.
LIZZO'S TÅRER
Hvad skal der ske nu?
Hvis jeg kommer tilbage om tre år, hvad laver du så?
Skal dette fortsætte resten af dit liv?
"Årets kunstner" er fantastisk.
Jeg underholder ikke, jeg er underholdende.
Derfor vil jeg altid underholde.
Jeg sigter ikke efter at behage.
-Flere film, færre film, flere live… -Emperiet starter.
Ja.
For jeg har mange sider. Jeg er meget talentfuld, og jeg har idéer.
Tror du, musik altid vil være i fokus eller være hoveddelen af det?
Jeg kan ikke lade være med at skabe musik.
Det er min skæbne, ikke?
Jeg må nok sige, at min oplevelse her med dig har vist sig
at være, som jeg troede.
-Du er en vidunderlig kvinde. -Tak.
Du er også skøn.
Hvad så?
-Hvad så? -Kom her.
-Det var skønt. -Mange tak.
Mange tak.
Lizzo, mine damer og herrer.
Mange tak.
Så er det nu.
Jeg er varm, jeg er svedig
Jeg er gammel, jeg er grim
Jeg er svedig
-Mixtapet er snart ude. -Ja, det er allerede helt ude.
Noget er ude.
Jeg gemmer og laver en sang ud af det.
Ja, gør det og så: "Hvad skete der egentligt med Lizzo?"
Jeg får din karriere til tops.
Der bliver plader med dig overalt.
Tekster af: Rosanna Nordahl Hallgreen