LIZZOS HEM
Det rullar.
-Helen? -Ja.
-Hej. -Hej. Det här är helt galet, eller hur?
Vad är det?
Okej, vi gör klart för Daves entré.
En smutt till för ångesten.
Dave, hon kommer ut nu.
Vi får inte röra varann.
Herrejävlar.
-Är allt bra? -Ja.
Jäklar, vad snygg jag är!
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
14 OKTOBER 2014
Hon gör sin tv-debut i kväll och vi kunde inte vara gladare.
Hennes album heter Lizzobangers.
En applåd för Lizzo, mitt herrskap.
-Det var mitt första tv-uppträdande. -Jaså?
Nånsin. Och jag var så glad. Jag tänkte:
"De sparkar ut oss när nån cool…" Jag minns att min manager sa:
"Neil Young kan ringa, då är det kört för dig."
Eller nåt sånt. Och jag bara: "Vänta, va?"
Jag tänkte: "Det händer inte." Men sen hände det.
Jag kan inte räkna antalet gånger Neil Young ringt i sista minuten.
Och så har nån fått stå över.
Han var en riktig gris. Han ville bara vara med i tv.
Du hade en t-shirt på dig.
-Ja, jag ville ta fram den. -Var är den?
I min garderob, jag sparade den. Det stod: "I feel you, André."
-Vad syftade det på? -André 3000.
Jag tänkte: "Jag är med på tv, han kanske ser det här."
Det gjorde han, och att du och André 3000 visste att jag fanns…
Jag kände: "Jag är en stjärna."
Musiken var mitt favoritinslag. Jag har sagt det här i åratal.
Det finns inget mer spännande än liveuppträdanden, och jag satt nära.
När uppträdde du inför publik senast?
-Det var länge sen. -Samma här.
Man får omedelbar respons.
Här har vi ingen publik. Vi är mitt uppe i en pandemi.
Jag vill bara lugna dig angående ett par saker.
-Jag har testat mig. -Samma här. Flera gånger.
-Jag testas varje halvtimme. -Hur mår näsan?
Det är inte min näsa längre.
Men Moe, vår kameraman…
När nåt viktigt eller roligt sägs,
så lägger Moe ner kameran och applåderar.
-Tack, Moe. -Vi ska testa det nu.
-Vad är både viktigt och roligt? -Jag ska testa att säga nåt viktigt nu.
Det kommer att bli skönt när pandemin är över.
Ja. Oj.
Jag sa att det blir skönt när pandemin är över.
Ja! All right!
-Tack, Moe. -Jag är inte utbildad för det.
-Så han är kameraman. -Ingen av oss är utbildad.
Jag såg dig nyligen. Jag tror att det var en repris av ett framträdande.
-Wow. -Gillade du det?
-Jisses. -Var det på Grammys, kanske?
Grattis. Hur många har du nu?
Tre. Tre vackra, små Grammys.
-Galet, va? -Jag ser mig omkring och där står de.
Ja. Och en annan grej.
Du utsågs till årets underhållare 2019 av tidskriften Time. Kom igen!
-På riktigt? Oj! -Galet, va? Det är skumt.
Men än i dag, så…
"Letterman vill prata med dig." "Varför med mig? Vad vill han?"
Du kan ju välja vem som helst i hela världen.
SÅLDE UT SYLVEE FÖR FAN!
CERTIFIERAT GULD-ALBUM
-Fina bilder. -Vilka?
Platina- och guldskivebilderna.
-De är fina. -Tack.
Jag är stolt över dem och det gör det verkligt.
-Titta. -Här?
Jag var jätteglad. Jag är glad över att få vara med.
När det inte är garanterat, när man inte vet vad som händer nästa dag,
och man på riktigt är rädd och försöker överleva,
och når en plats där man blomstrar… Jag är tacksam varenda dag.
Är du rädd att nån ska knacka dig på axeln och säga:
"Det räcker, tack. Du kan åka hem till Detroit nu"?
Jag kände absolut så när jag var med i Letterman.
-Ja! -Jag kände att det inte var på riktigt.
"Ni tänker ta det ifrån mig." Men här sitter vi nu.
De tog det ifrån mig, de jävlarna.
Jag är hemskt ledsen.
Melissa Viviane Jefferson.
-Melissa Viviane Jefferson. Vilket namn! -Gillar du det?
-Ja. -Det verkade alltid så vanligt.
Melissa Viviane Jefferson? Det är inte vanligt.
-Pappa drömde om namnet innan jag föddes. -Jaså? Vad gulligt.
-Familjen började i Detroit, eller hur? -Ja.
Var din mamma musikalisk? Din pappa?
Mamma är jättemusikalisk. Hon spelade piano och sjöng i kyrkan.
Pappa var också musikalisk, men han älskade rock.
Han spelade jämt Elton John eller Billy Joel.
Queen. Så jag fick en eklektisk musikalisk uppfostran.
Både gospel och rock.
Vi var en väldigt musikalisk familj. Vi kunde nästan ha bildat ett band.
Det kan vi fortfarande! Min bror kan spela trummor.
Sen flyttade de till Houston. Varför då?
För att få ett bättre liv.
-För att slippa Detroit? Jag förstår. -Jag älskar Detroit. Släkten bor kvar.
Men man måste dra när man säger att man ska göra det.
Man måste flytta nästa dag.
Detroit är ett sånt där ställe där man kan bli kvar länge.
De sa: "Vi flyttar till Texas."
Jag sa: "Jag vill inte vara bland cowboys och hästar!"
Men nästa dag var vi där. Och jag såg hästar, med människor på.
Gillade folk dig? Blev du mobbad? Hade du det svårt i skolan?
-Jag blev retad i skolan. -För?
För… Jag var skum på så många sätt. Jag blev retad för mina skor.
Jag har breda fötter, så mina skor är lite sneda.
-Titta. -Herregud!
Nu har jag specialsydda skor, så…
Reta mig nu!
Men, ja… Jag blev retad för det. Jag blev retad för min frisyr.
Och för att du kunde saker.
-Jag räckte upp handen för ofta. -Varför är det fel?
Jag vet inte. De sa: "Jäklar!"
Du var duktig. Hade du bra betyg?
Jag hade bra betyg tills jag inte ville bli retad längre.
Jag försökte bli coolare och blev klassens clown.
Jag fick sack hela tiden.
-Jag vet inte vad det är. -Kvarsittning. Där stygga barn hamnar.
När lärarna tröttnade på en sa de: "Ut!"
Min spansklärare sa: "Ut, Melissa!" Hon skickade ut mig ur klassrummet.
Jag köpte ostbågar i förväg, jag visste att jag skulle få kvarsittning.
Sen satt jag där och bara…
Jag sög på ostbågen tills den blev mjuk, så att jag inte skulle bli ertappad.
Det är en historia man hör ofta.
Ett barn missbedöms i skolan och skjuts åt sidan.
Sen ser man hur barnet blir och tänker: "Vi gjorde fel här."
Jag minns min engelsklärare i fyran. Hon sa att vi skulle skriva en berättelse.
Jag blev jättepeppad.
Jag skrev en hel bok och band in den för hand.
Den hade fram- och baksida. Men hon sa:
"Jag sa ett stycke. Jag har inte tid med detta."
Jag sa: "Du sabbar min kreativitet!"
Jag sa till mamma att jag måste byta lärare och blev förflyttad.
Men jag var jämt sen till skolan.
Jag kom in när alla redan satt där
och såg på orkesterledaren. Jag hade hemsk attityd.
Jag hade skuldkänslor för att jag var sen och tänkte:
"Om jag ser arg ut kanske folk tror att nåt är fel och låter mig vara."
En av orkesterledarna tog mig åt sidan en dag.
Han sa "Du har makten att förändra hur folk mår.
När du går in i rummet med negativ energi, så sprider den sig. Du är en ledare."
Jag trodde inte att jag kunde påverka nåns gläde eller brist på glädje.
Jag tänkte: "Okej, jag tar på mig ansvaret.
Han måste veta mer än jag, han är ju äldre."
Det hjälpte dig. Fantastiskt.
När jag var i 20-årsåldern fick vi betalt för spelningar i dryck.
-Fina ställen, kyffen, eller både och? -Syltor, hipsterställen.
Vi var inte så nogräknade i början.
Mamma kom till en spelning och det var bokstavligen tomt.
Det har du nog gemensamt med alla framgångsrika musiker nånsin.
Man spelar för en person. Men sen har man den erfarenheten.
Jag minns en spelning när ingen kom och trummisen sa:
"Jag spelar lite halvhjärtat."
Han sa nåt åt det hållet. Jag sa: "Spela aldrig halvhjärtat.
Vi måste alltid spela som om det vore fullt."
Jag körde hårt på varenda spelning. Jag hamnade på golvet.
Du inser att det är en skyldighet.
Det är en skyldighet jag varit medveten om sen jag var barn.
För pappa körde hårt med oss,
eftersom han ville att vi skulle lyckas.
Vad det än var, så pressade han en.
-Var han en hård far? Eller kärleksfull? -Mycket hård.
Pappa var väldigt noga med att jag skulle spela flöjt.
Han sa: "Du ska spela flöjt och sjunga." Och jag bara: "Okej…"
När hans hälsa blev sämre, av en hel massa orsaker,
så tänkte jag att jag skulle lyckas, för att kunna ta hand om honom.
-Hur gammal var han när han dog? -Han var 57.
-Min pappa var 57 när han dog. -Jaså?
Ja. Jag menar, 57 är ingen ålder.
-Och du var i 20-årsåldern? -Ja, jag var 20.
Min omgivning var väldigt dyster. Jag tänkte: "Vem tror jag att jag är?"
-Vad var det som var så dystert? -Gosse… Jag kände bara…
Allt jag gjort fram tills dess var förgäves.
Verkligen?
Jag blev deprimerad av vetskapen
att det var meningen att jag skulle göra nåt,
och att mitt liv inte återspeglade det.
Jag hade vetat att jag skulle bli den jag är i dag hela mitt liv.
Inte en kändis, men den jag är.
En glad person, som hjälper andra och knyter kontakter.
Alla skulle absolut hålla med om att det kan göra en deprimerad.
Jag har mycket ångest.
Jag vet en del om ångest. Ångest och depression hör ihop.
Hur illa lider du av ångest?
Det var riktigt illa när jag var yngre.
Ibland kändes det som om jag var utanför min kropp.
Jag vaknade och hjärtat rusade. Jag visste inte vad det var.
Jag började med akupunktur och meditation
och märkte att symtomen började försvinna.
-Så meditationen hjälpte? -Jättemycket.
-Får jag röra dem? -Ja. Det är en rosenkvarts.
-Det känns bra att röra vid dem. -Eller hur?
Min samling har vuxit. Folk har gett mig kristaller
ända sen jag gjorde en grej på Instagram.
Jag köpte mina tre första kristaller.
-Det var den här, den här och… -Den här?
-Jag älskar den. Det är en ametist. -De finns överallt. De finns i geoder.
Jag drömde om att hitta en geod, öppna den och ha en egen ametist.
De här tre är viktiga för mig, de var del av en stor förändring.
Jag höll dem mot mig, la mig ner och mediterade.
Ibland la jag rosenkvartsen på mitt hjärtchakra.
Det är en kärlekskristall. Det hjälper ens kärlekskanal.
Jag lägger den där. Svart turmalin skyddar mot ondska.
Den skyddar mot ondska och alla som vill en illa.
Och så har vi så klart… Du vill hålla dem, va?
Vad fin. Ligger det nån sanning i det här?
Jag tror att allt leder energi, och om man tror
att det kan förändra ens dag, så funkar det.
Sen jag var liten har jag haft en ametist från mina morföräldrars gård.
Annars vet jag inget om mystiska krafter.
Men vad fanken? Vem bryr sig om du må bra av det? Och de är vackra.
Jag har varit på dåligt humör i 30 år. Finns det en som kan fixa det?
Fick du ta medicin mot ångesten?
Nej. Jag menar…
Jag har tagit svamp.
Jag vet inte vad det betyder. Jag hör om folk som har tagit svamp
och får nån sorts psykedelisk upplevelse.
-Har du aldrig tagit svamp? -Jag har ätit det till kött.
Du har ätit shiitake.
Men du har inte ätit "trippake".
Hur gör man?
Jag tar alltid en mikrodos. Jag bryter av en pytteliten bit.
En liten smula. Sen äter jag den först. Jag vill inte gå för fort fram.
Vad händer sen?
Man blir riktigt lugn. Man blir lycklig.
Man avvisar artificiella saker.
Ibland är tekniken en utmaning.
Man känner bara: "Jag var här först! Ska du tala om vad jag ska göra?"
Det här är intressant. Vi fanns alla här innan tekniken.
Min mobil sa: "Dags att vakna." Och jag bara:
"Hör på här, kompis… Jag är redan vaken, så du har fel."
Jag bara: "Hur vågar du?" Jag la den i en låda.
Det här skrämmer mig. Tanken på svamp,
eller som när jag var ung, LSD eller syra.
Det skrämmer skiten ur mig. Jag kan inte…
Jag hört folk berätta: "Teven fick liv och svalde mig och jag…"
Jag vill inte bli svald av nåt.
Det enda i mitt liv som jämt verkar funka är min hjärna och min mun.
Om jag sabbar min hjärna, vad har jag kvar? Bara min idiotiska mun.
Okej, bra. Vi spelar in det.
Det sägs att Jay-Z gör så där, ställer sig bakom micken
och bara kör.
Det ska du göra. Du ska vara Jay-Z.
-Ja! -Fast du är D-Z. Dave-Z.
-Vem är det? -Den lilla…?
-Ja. Vem är killen? -Gillar du det?
Jag tar med det. Nu kör vi.
-Vad säger han? -"Tight".
Sen kör vi lite keyboard… Gud, vad det här är kul.
-Är det en molltonart? -Ja.
-Är jag ett geni eller vad? -Du är ett geni.
Tack.
Nu kör vi.
Wow.
Ja.
Säg vad du vill över det där.
Hur vet jag när jag är klar?
Det frågar jag mig själv varje dag. Nu kör vi.
Jag har aldrig gjort det här.
-Jävlar, menar du det? -Ja, titta på mig.
Nu kör vi i alla fall. Börja när du hör det.
Som vartenda hörseltest jag gjort.
-Var det högt nog? -Jag hörde inget.
Inte? Fan också. Är det högre nu?
-Högre? -Jag hör inget, Lizzo.
-Utrustningen kanske inte är problemet. -Fan också!
Vet du… Få höra hur det här låter.
Jag hör inget, Lizzo.
Utrustningen kanske inte är problemet.
-Vänta lite nu! -Det där är grymt!
-Det där var skitkasst. -Det där sparar jag.
Vändpunkten i mitt liv var när jag tvingades bort från morgon-tv.
Vad var vändpunkten i din karriär? Var det Minneapolis?
Det förändrade mitt liv, ja.
-Vem åkte du dit med? -En producent. Vi åkte till Edina.
-Vi bodde i hans… -Jag vet var Edina ligger.
Jag gjorde vädret i Indianapolis
och stack till Edina, till stationen KSTP, eller nåt sånt.
Det var exakt samma lön. Det var samma jobb och samma lön.
Jag körde tillbaka från flygplatsen
och såg oändliga staket på mittremsorna på motorvägen.
Jag frågade chauffören: "Vad är det för staket?"
Det var kilometer efter kilometer.
Han sa: "Det är snöstaket." Då sa jag: "Jag lär inte komma tillbaka."
Ja! När de berättade hur jävla höga snödrivorna kunde bli!
Varför blev jag kvar så länge?
Det är så man vet att det finns nåt magnetiskt med Minneapolis.
Att jag stannade trots kylan?
Det var bisarrt att bo i Edina. Det är en så rik och vit stad.
Har man afrofrisyr där säger de: "Ditt hår ser roligt ut!"
Och jag bara: "Vad är det som är så roligt med min afro, bitch?"
Jag jobbade på en fiskrestaurang och jag minns…
Jag är från Detroit, så vi uttalar L:et i "salmon".
Kunderna rättade mig så många gånger: "Sa'mon!"
Jag kände mig förtryckt!
Jag träffade min dj Sophia Eris en vecka innan jag evakuerade Edina.
Jag grät i en taxi: "Jag vet inte vart jag ska åka!"
Jag frågade om jag fick sova hos henne. Så hamnade jag i södra Minneapolis.
Jag tyckte att det lät skumt att det finns en stor musikscen där.
Jag tänkte: "Nej, det gör det inte." Det är Minneapolis, för Guds skull.
De har snöstaket, det finns ingen musikscen där.
Prince är musikscenen i Minneapolis. Men nu var du i Minneapolis.
Fanns det en riktig, blomstrande musikscen där?
Ja, än i dag! Det är jättecoolt.
Vartenda spelställe i stan kan vara utsålt av lokala artister samma kväll.
Hur länge var du där och vad gjorde du när du stötte på Prince?
Var det ett mål? Tänkte du att du måste träffa Prince?
Nej, för fan! Ingen har det som mål. Det var helt enormt.
Det här är enormt. Tror du att jag tänker "Jag vill att David Letterman kommer hit"?
Jag har aldrig fattat såna saker. Sånt är helt ofattbart.
Jag var inte i Minneapolis länge, det kan jag säga.
Ett halvår? Två år?
Två år. Jag var med i några tjejband
med min dj och musikaliska partner Sophia Eris och…
Prince höll på med en grej där han jobbade med unga, svarta kvinnor,
som var kreativa, han stöttade dem, på Paisley Park.
Var Paisley Park vad han kallade sitt hem?
Det var mer än så, det var helt otroligt.
Du vet, det var en studio…
Stack ni dit en gång i veckan, två gånger i veckan, varje kväll?
Inte varje kväll, tyvärr. Min relation med Prince var…
Han var Charlie och vi var änglarna. Det var lite så.
Jag minns första gången vi var där, vi spelade in…
Han hörde oss i en högtalare.
Ja. Jag minns att vi sa: "Gillar han det?" Han lyssnade på oss.
Vi tänkte: "Han gillar det." Vet du vad jag menar? Och…
Jag kände bara: "Vet du vad?
Mystiken är äkta, jag tänker inte säga emot, jag tänker inte…
…tvinga fram nåt."
-Var du kvar när han dog? -Jag hade precis flyttat till Los Angeles.
Jag fick ett sms och det stod: "Han är borta."
Jag flög till Minneapolis samma kväll och stack till First Avenue
och sjöng "The Beautiful Ones" av Prince.
Sista gången jag träffade Prince var på Paisley Park.
Han spelade "Purple Rain" på piano,
och han började gråta medan han spelade. Det var det vackraste jag nånsin hört.
Pianot hade strängar och fioler. Jag bara: "Var kommer alla ljud ifrån?"
Hans röst var så vacker. Sen grät han och det var så fint och han sa:
"Jag måste jobba på min låtlista."
Han sa: "Jag kan inte spela den så tidigt."
"Purple Rain" gjorde honom så rörd. Men jag trodde inte att nåt var fel.
Jag hade aldrig sett honom så tagen.
Det finns inget bättre än att se en sann konstnär på riktigt.
Och hela världen blöder för den här personen.
Hela världen var lila.
Flyttar du till Los Angeles eftersom du börjar bli stor?
Jag tittade upp och plötsligt var jag i L.A.
Jag kände: "Nej, jag flyttar aldrig. Jag älskar Tvillingstäderna."
Jag flög fram och tillbaka.
Först fick jag bo på hotell, sen fick jag en liten lägenhet och sen…
Var det en musikproducent som finansierade det här?
Jag flyttade för att jag hade ett jobb på MTV
och sajnades av Atlantic. Jag hade gjort det från Minneapolis om jag kunnat.
Nu kan du göra det från var som helst. Du kan vara i Linton i Indiana.
Fresta mig inte.
Hej, världen.
Vad är det?
DU DÄR!
Vet du vad som händer?
DU KAN FÖRÄNDRA
Vet du vad det är dags för? Det är dags att rösta.
RÖSTA! PRIMÄRVAL I DAG
Det är dags att rösta!
-Och du skriver hela tiden musik. -Som en galning.
Jag överdrev. Men jag lärde mig.
Jag vet inte vad det betyder.
Jag var extremt mångordig i texterna.
Jag skrev väldigt komplicerade rytmer.
Om man lyssnar på "Batches & Cookies"…
Varför rappar jag så fort? Du vet.
Och jag insåg att man måste förenkla för att få kontakt med massorna.
Det finns en textrad, "Why do men…"
-"Why are men great 'til they gotta be?" -Det tyckte jag var…
…vackert. Det är så koncist och sant.
Wow.
Jag hittade just en video där jag grät i studion.
-När jag gjorde "Truth Hurts". -Vilken upplevelse ledde till det?
En hel flaska vin ledde till den upplevelsen.
På den tiden reste jag med två dansare, min dj och min turnéledare, alla kvinnor.
Vi fick en flaska vin var i logen. Vi bara: "Jäklar, vi kör!"
En vinflaska låter inte så, men ändå.
Jag var väldigt ledsen efter en traumatisk upplevelse.
Relationer kan vara traumatiska utan att vara dramatiska.
Det var en sån där grej som bara kom ut under ett samtal.
"Varför är män bra tills de måste vara bra?"
Jag skrev ner det och satte det i… Jag ville inte glömma det.
Och när vi spelade in "Truth Hurts"
återvände jag till det.
För mig betyder det…
Vi sätter män i maktpositioner hela tiden.
Särskilt inom kärleken, eftersom vi litar på dem.
Vi litar på att de tar hand om oss.
Men när det gäller sviker de oss ofta.
Det är så män vill att man tänker på dem. Som bra.
De säger, jag själv inkluderad, vid varje givet tillfälle:
"Låt mig berätta lite om mig."
Men när det verkligen gäller är det: "Jösses, var är brandsläckaren?
Jäklar, vad gjorde jag…?" Då låter det så.
Nästa gång du kallar mig "begåvad", sätt "multi-" framför!
Sug min kuk!
Att du spelar flöjt, för mig är det… Det är därför jag sitter här.
-Där har vi det! -Exakt.
Jag menar, vem fanken…?
Var det i klassrummet? Sa nån "kom hit, tjejen"?
Jag kunde ha spelat klarinett och twerkat.
Men ser man på mitt liv nu, så var det helt mirakulöst.
För det första var Youngblood-skolans orkester den hårdaste i landet.
Vi var ett gäng femte- och sjätteklassare som spelade i gympasalen.
Min orkesterledare, mr James Browden, transponerade låtar från radion.
Sen spelade vi dem och dansade… Det fick oss att älska musik.
Jag var rädd för jazz, men klassisk flöjt, "mannen med den gyllene flöjten"…
-James Galway. -James Galway, som jag älskar.
Jag bara: "Vi kör!" Jag lyssnade på hans skivor och försökte spela med.
-Har du träffat honom? -Nej.
Han har en platinaflöjt. Han är så grym!
Fattar du?
Vissa har platinahalsband, men han har en platinaflöjt.
Att referera till en kille som är mästaren
på symfonisk flöjt som "grym" är rätt bra.
Han är grym!
Du kunde ha skrattat, Moe.
-Han är en usel skådis. -Hemsk.
-Har du flöjter här? -Jag har massor.
-Är flöjter dyra? -När jag var pank hade jag Sasha Flute.
Hon var det dyraste jag ägde.
Ingen bil, inget hus. Jag vaktade flöjten med mitt liv.
-Får jag titta på den? -Varsågod.
-Hon identifierar sig som en hon. -Makalöst.
Du är så fascinerad av den jävla flöjten.
-Ja, varför skulle man inte vara det? -Det förstås. Jag är så van vid den.
Jag ska rengöra henne åt dig.
Hon är smutsig för att jag spelar, men sen rengör jag henne inte.
Muramatsu-flöjter tillverkas i Tokorozawa i Japan.
De är speciella. Jag har en extremt sällsynt flöjt.
-Var fick du den ifrån? -Min pappa gav mig den
tredje eller fjärde året på high school. Jag har haft henne sen dess.
-Titta. -Den är som ett smycke.
-Du får ta på henne. -Jag vill inte.
Om du inte var här skulle jag testa.
-Skulle du? -Ja.
Jag har så många flöjter. En okarina, en Toot.
-Som en blockflöjt. -Ja, men den spelas som en tvärflöjt.
Man spelar från sidan. Jag har så många flöjter!
Jag vill att du testar en som inte är så dyr.
Vi kan ta Blue Ivy!
-Detta är Blue Ivy. Hon är kontroversiell. -På grund av färgen?
Ja. De sa: "Det där är ingen flöjt, det är en leksak!"
Folk kan vara så hemska när de pratar om flöjter. Jag hatar det!
Håll handen här och fingrarna så här.
Gud, så coolt! Du är en naturbegåvning. Folk är inte så bra första gången.
Var blåser jag?
Tja…
-Då så… -Lägg av!
Man blåser i hålet.
Jag måste be dig att gå.
Du fixar det.
-Jag är andfådd. -Välkommen till min värld.
Tänk dig att göra det och sjunga.
-Få höra dig. -Okej.
Blåser du hårt eller mjukt?
Det handlar om anblåsningen, det vill säga munnen. Man måste bara…
Ingen klarar det här.
Håll den här. Vi testar nåt sånt här.
Vänta, nej.
Du måste ha nåt där. Hur gjorde du?
Vänta. Hur gör du?
Är det ett lockrop?
-Kan du ackompanjera mig på Sasha? -Okej. Vad är det för ton?
-Det är "Bjällerklang". -Bensinen är slut.
Du kunde ha spelat i en symfoniorkester.
-Jag ville verkligen det. -Vad hände?
Jag hoppade av college.
När din pappa dog?
-Hur länge hade du gått på college? -I ett och ett halvt år.
Inte ljug.
-Gick det bra med flöjten? -Ja.
Jag knäckte brudarna på master classen! Jag knäckte dem!
En "master class", för den som inte vet,
är gruppundervisning, och man spelar sitt stycke.
Sen får man ett omdöme av läraren.
Bara så att vi säkert får med det här,
så "knäckte du brudarna"?
-Har jag uppfattat det rätt? -Jag knäckte dem.
Jaha, du knäckte dem. Okej.
Jag hade stil.
När din musikaliska horisont vidgades och du gav dig på andra sorters musik,
så sa folk till dig att inte använda flöjten.
Jag tänker bara: "Ni är galna! Flöjten är rena guldgruvan!"
Jag skämdes mycket för att jag spelat i skolorkestern.
När de sa att det var töntigt sa jag inte: "Nej, det är coolt!"
Jag höll med. Det var allt jag kände till.
Det som hände var att jag la upp en video på Instagram,
när jag spelade flöjt, och folk älskade det!
Då kände jag: "Jaså, gillar ni det? Okej."
Sen gjorde jag det på scen och sen fick det ett eget liv.
-Vad hade de för problem med flöjten? -Rappare spelade inte flöjt.
Det är det som är så coolt. Sätt ihop det och bingo!
Det där ljudet…
Ja. Det är helande. Det är en vacker frekvens.
Meditationsmusik är vanligtvis flöjtmusik.
-Det är jättefint. -Tack!
Det här var extranumret. Jag kom ut med flöjten…
-Och folk blev som galna. -De skrek!
Hon är populär. Hon lämnar inte huset för mindre än 20 000. Det gör hon inte.
Vi kommer ut och publiken får gissa. "Kan ni den här?"
Alla bara: "Jag vet inte."
Jag leker med dem och de: "Vilken är det?"
Ooh, baby
Då fattar de. De bara: "Okej."
Herregud!
Fantastiskt att stå så nära ljudet.
-Tack. Det var ett tag sen jag spelade. -Ja, du verkar lite ringrostig.
Vad hände med rosten?
Jag har tränat regelbundet de senaste fem åren
och det kanske är en överraskning för vissa,
men jag tränar inte för att få er ideal-kroppstyp.
Jag tränar för att få min ideal-kroppstyp.
Vet ni vilken typ det är? Det ska ni skita i!
-Det skrivs mycket om din kropp. -Ja.
Det enda nån nånsin sagt till mig om min kropp är: "Mår du bra?"
Är det bara "Vi tycker inte att du har rätt kropp
för det du gör." Är det en åsikt?
Det störde mig väldigt länge
att allt folk kunde prata om var hur stor jag var.
Jag gillade inte när folk dömde mig, men hyllningarna kändes inte heller bra.
-"Du är så modig!" -Var det via sociala medier?
Sociala medier, artiklar, och folk sa det till mig.
De såg det som en komplimang att säga att jag inte bad om ursäkt.
Men vad skulle jag be om ursäkt för?
2014, när jag hade tajta kläder på scen,
och sa att jag älskar mig själv, med två stora tjejer,
tror jag att folk tänkte: "Hur vågar hon älska sig själv? Hur kan hon?"
Jag vill inte vara aktivist för att jag är tjock.
Jag vill vara aktivist för att jag är intelligent och bryr mig om saker.
För att min musik är bra. Jag vill hjälpa världen.
-Hur många demonstrationer har du gjort? -Min första demonstration…
Det var en religiös grupp,
som protesterade mot legalisering av homoäktenskap.
Vi ordnade en motdemonstration. Det var nog 2012 eller så.
Jag har varit aktiv sen dess.
Är det på grund av en blandning av inspiration och förbittring?
-Jag fokuserar på det positiva. -Så ska det låta.
Självklart får man negativa kommentarer, folk som skämtar.
-Finns det en avundsjuka? -Ja, brudarna är avundsjuka på mig.
-Förstår du vad jag menar? -Jag tror att när folk ser nån som är fri,
så ger de personen en etikett som annorlunda eller utstött.
Det behöver inte vara negativt, utan som nåt som inte går att uppnå.
"Hon är unik, ingen är som hon!"
Det förekommer en del "Jag önskar att jag var sån."
Särskilt hos dem som hatar. Det krossar inte mitt hjärta.
Jag mår fint. Jag vet att jag är vacker och att jag är en grym bitch,
framgångsrik och frisk.
Jag kan slå de brudarna på alla sätt,
fysiskt, mentalt, andligt eller ekonomiskt, bitch.
"Jag ska köra över ditt bankkonto. Vill du se mig köra, bitch?
Vill du se mig köra?"
MAJ 2020
Det pågår en pandemi.
Dessutom har vi ett virus, som funnits med oss i 400 år.
Det var en lynchning.
Jag tyckte att det såg ut som att han var nöjd med att bete sig så
medan han filmades.
Och sen inser man: "Ja, det är så här världen ser ut."
Som svart medborgare i det här landet
har jag blivit väldigt ledsen över hur vi behandlats hela mitt liv.
Jag minns att det begicks ett mord på en ung, svart person,
en obeväpnad person, i Minneapolis. Han hette Jamar Clark.
Jag skrev låten "My Skin" och kände att vi måste åstadkomma en förändring.
Folk övernattade utanför polisstationen.
Vi blev beskjutna av Gud vet vem.
Det var läskigt, det var mörka tider.
Och sen blev Tamir Rice, som var 12 år och som lekte i parken,
skjuten inom några sekunder av en polis. Inom några sekunder.
En ung, svart 12-årig pojke. Och folk gjorde politik av det.
Hur kan man göra politik av mordet på ett barn?
Och jag…
…blev så bedövad
att jag förlorade allt hopp om förändringar i det här landet.
Fyrahundra år och här är vi nu.
Ja, förändringar gör ont. Det måste man vara beredd på.
Den här gången såg jag nåt annat. Jag såg en plötslig lojalitet
från unga, vita människor,
som jag aldrig sett förut. Jag såg även folk på nyheterna som insåg
att det är mer än en hashtagg och ett ögonblick och en rörelse
och gnäll från vår sida, att det är ett gift i hela systemet.
Det gjorde mig lite hoppfull för första gången.
-Är du hoppfull? -Jag menar…
Jag kan inte låta bli att vara optimistisk och hoppfull.
Jag skapar musik som får folk att må bra.
Jag är en stor svart tjej, uppvuxen i Houston, Texas.
Världen sa att jag inte skulle kunna göra ett skit med mitt liv.
Nu är hela världen förälskad i min stora, vackra röv!
Jag säger det på scen varje kväll.
"Ni vet känslan ni har just nu, leendet på era läppar, glädjen ni känner?
Låt det inte ta slut när ni lämnar byggnaden."
Om ni kan älska mig, så kan ni älska er själva.
Om det går bra vill jag köra ett litet mantra med er.
Kan alla ta ett djupt andetag?
Jag vet vad du pratar om. Du är helt enastående på scen.
Jag blev tagen av hur smittsam din glädje var.
Titta på personen bredvid dig och säg: "Jag älskar dig."
-Jag älskar dig! -"Du är vacker.
Och du kan göra vad som helst!"
-Säg: "Jag älskar dig, Lizzo." -Jag älskar dig, Lizzo!
"Du är vacker, tjejen!
-Och du klarar allt, bitch!" -Du klarar allt, bitch!
Det är vanligt och normaliserat att tala negativt om sig själv.
"Jag klantade mig igen, jag är så dum!" Eller "Jag ser inte bra ut i den här."
Jag säger aldrig "Jag är snygg i den här."
Men när man upplever positiva saker med andra, så sprider det sig.
Och det gör skillnad.
Folk som du, som kan uppträda
och få folk att känna sig bättre, det är ovärderligt.
Folk som kan det är lyckligt lottade.
Det är en energi som de flesta inte upplever.
Jag saknar det, jag vill uppträda!
Säg till om beatet är högt.
-Låt mig få höra lite, så kör vi. -Nu kör vi.
Jag är varm Jag är ful
Jag svettas
Jag är blöt Jag är gammal
Okej, vänta. Låten är nästan bra, men…
En Lizzo-låt måste vara positiv. Du kan inte säga "jag är ful".
I så fall måste du säga "Jag är ful, men jag gillar det."
Jag trodde verkligen att vi hade nåt där.
Mer positiv än så blir jag inte.
Vad vill du göra nu? Vad gör du om jag kommer tillbaka om fem år?
-Vill du fortsätta resten av livet? -"Årets underhållare" är toppen.
Men jag underhåller inte, jag är underhållande.
Det kommer jag alltid att vara. Jag försöker inte behaga folk.
-Fler filmer, färre? Livespelningar? -Imperiet grundas.
För jag är mångfacetterad. Jag är extremt begåvad och har idéer.
Kommer musiken alltid att vara ditt huvudfokus?
Jag måste skapa musik. Jag är musikalisk. Det är mitt öde.
Jag måste säga att min upplevelse med dig har visat sig bli allt jag trodde.
-Du är underbar, Gud välsigne dig. -Tack. Jag gillar dig också.
-Hur är det? -Kom hit!
-Det var jättebra! -Tack!
Tack själv!
Lizzo, mitt herrskap!
Tack så mycket.
Nu kör vi.
Jag är varm Jag svettas
Jag är gammal Jag är ful
Jag svettas
-Vi droppar mixtejpen. -Den är redan droppad.
Jag tappade nåt.
Jag sparar det. Jag ska göra en låt.
Ja, gör det. Sen blir det: "Vad hände med Lizzo?"
Jag ska ge dig en kometkarriär. Det blir affischer med ditt fejs överallt.
Undertexter: Arnar Jonsson