ДОДЖЕРС
Джейсоне.
О Джейсоне.
Якось малувато людей.
-Радий тебе бачити. -Я тебе теж.
Мало що може бути кращим за перебування на бейсбольному стадіоні вищої ліги.
Так, це круто. Я трохи схиблений. Я щороку відвідую багато ігор «Доджерс».
Ти грав?
Я погано грав.
Здається, я рекордсмен за кількістю страйк-аутів через сміх.
Спробуймо щось зробити.
-Спробую бити по м'ячах. -Я можу влаштувати непогане шоу.
-Погляньмо. -Готовий?
Перші кілька будуть складними.
Ні.
Раяне, збав оберти.
Недарма я працюю на полі.
-Дейве, ти молодець! -Ого, друже!
-Кожен американець має це вміти. -Погоджуюсь.
Ще один і досить.
-Ти занадто близько. -Ти вдарив мене.
-Уперед, Дейве. -Хотів уже закінчити.
-Боляче? -Так.
-Скажу дещо. -Ти був переконливий.
Знаю.
Чомусь мені це сподобалося. Що це означає?
МОГО НАСТУПНОГО ГОСТЯ НЕ ТРЕБА ПРЕДСТАВЛЯТИ З ДЕВІДОМ ЛЕТТЕРМАНОМ
Дякую. Гаразд.
Благослови вас Бог.
Дякую. Добре.
Як же соромно, що десяток людей підвелися,
а решта, звісно, якщо ви дієздатні,
не відчули потреби чи бажання зробити те саме.
Благослови вас Бог. Ви вільні. Можете йти додому.
Годі вже. Ні. Це занадто…
Це жарт, я жартую.
Дякую, пані та панове. Усе чудово.
Вам пощастило бути тут, бо людина, яка прийде…
До речі, ви знаєте, хто прийде?
Це мала бути таємниця.
Я давно знаю цього хлопця.
У мене було телешоу,
і періодично я запрошував його туди.
Відтоді… Але він був просто черговим гостем на шоу.
Я довго думав, що це хлопець із «Залиште це Біверу».
Виявилося, що це не так.
Відтоді
я краще пізнав його
й почав поважати за його роботу.
Він дуже талановитий актор,
режисер, сценарист, оповідач
і, що найголовніше,
він просто чудова людина.
Пані та панове, Джейсон Бейтман.
Дякую.
Привіт, Джейсоне. Як справи?
-Привіт. -Радий бачити. Дуже дякую.
-Куди мені сісти? -Ось там.
Вітаю!
-Дякую. -Привіт.
Як справи?
Усе добре.
Я не знав… я стояв там і слухав твою вступну промову…
Можемо сісти.
Як я повинен почуватись?
Що таке? Я…
Ні, ти заслуговуєш…
Бачиш цих чотирьох різношерстих людей там?
Вони аплодували стоячи.
Я думаю, це чудове місце для шоу.
Аудиторія дуже гарна, велика, зручна, має багату історію.
-Ти вже тут був? -Ні. Я живу в Лос-Анджелесі з 1976 року.
Я не знав про існування цієї частини міста, не кажучи про…
Це… Ти одразу домовився?
Знущаєшся?
Ти режисер і знаєш, як це працює.
-Ні, це дуже круте місце. -Дуже круте.
-Ми в Гайленд-Парку. -Так.
Тут дуже круто.
Я знаю про Гайленд-Парк,
бо поруч мій улюблений «Доджер-Стедіум».
Глядачі аплодують місцю проведення.
Клас.
-Це мої дружина й донька. -Де?
-Мейпл, 13 років. Аманда. -Привіт.
Радий знайомству.
Слухай, Джейсоне. Я дуже вдячний, що ти прийшов.
Я захоплююся цим більшу частину свого життя.
Ти був зіркою в дитинстві.
Не знаю, як це відбувається.
У мене є син. Він ніколи не був…
Як це відбувається?
Це сталося з тобою і з сестрою,
яка на два роки старша. Так?
-На три. Джастін. -На три роки.
Як стати зіркою в дитинстві?
Коротка версія: наш сусід був актором,
він дружив із моїм татом. Я був на вулиці, ми з татом мили машину.
Сусід ішов на прослуховування і сказав:
«Ти сумний, коли миєш машину. Підеш зі мною?»
-Я пішов. -Скільки тобі було?
-Мені було десять. -Десять.
Дитяча праця. Ти розумієш.
Він сказав: «Вивчи ці слова, зайди туди
й покажи, що ти знаєш, що робиш».
Скажи: «Що? Мене немає в списку?
Це помилка. Я тут, щоб прочитати…»
Я заходжу, говорю свої слова, отримую роль. Коли я повернувся, тато витирав
машину серветками. Він…
Я сказав, що отримав роль.
Він відповів: «Це неймовірно».
Я попросив сфотографувати мене,
щоб відправити фото в агентство і знайти агента».
Мій батько був сценаристом, режисером, продюсером,
і замість того, щоб грати м'ячем у парку,
ми ходили в кіно.
-Мама теж була в шоубізнесі? -Мама була стюардесою в Pan Am.
Вона була два тижні вдома і два тижні на роботі.
Ми з татом були вдвох, поки мама працювала.
Твоя родина з Рая, Нью-Йорк?
Так, я народився в Раї і жив там до двох років.
У Бостоні до чотирьох, у Солт-Лейк до семи, а із 76 року в Лос-Анджелесі.
Чому Бостон і Солт-Лейк-Сіті?
Переважно через закон. Він утікав від закону.
Вони…
Тато займався постпродакшеном по всій країні,
керував лабораторією чи монтажем,
поки шукав роботу режисером і сценаристом.
Мені пощастило з рекламою на початку —
я багато де знімався.
О, ці Golden Grahams На смак, як медові
Чудовий медовий смак.
Джастін побачила, що це приносить гроші,
і теж знайшла агента.
Скільки ти заробляв? Я в цьому віці розносив газети.
І знаю, скільки це приносило. Скільки заробляв ти?
Більше.
Це…
У ті часи, якщо ти знімався в загальнонаціональній рекламі, як-от Pepsi
чи Honey Nut Cheerios,
ти міг заробити 30 000 доларів за ролик,
поки його показували
три чи чотири місяці.
Тож, якщо ти знявся в багатьох роликах,
агент каже: «Ти нічого такий.
Можливо, відправимо тебе на другорядну роль у ситкомі».
-Отже, це успіх? -Так.
Я був у ситкомах із Рікі
й купою інших людей.
Мені подобалося працювати на телебаченні,
зніматися перед студійною аудиторією.
Ріку, ти, без сумніву…
СРІБНІ ЛОЖКИ 1984 РІК
…найвідвертіший, найчесніший,
огидно порядний найкращий друг.
Ми з Рікі Шредером залазили на звукові майданчики, де висять дошки,
на які вішають ліхтарі, ланцюги і звукове обладнання.
Це 18 метрів над сценою.
Ми залазили туди. Глядачі заходили на шоу.
Ми залазили туди. У нас були латунні стрілялки.
Латунні?
-Так, ми дуже професійні. -Профі.
Ми залазили наверх. Там була купа листків зі сценаріїв,
ми брали шматок у рот і плювалися ними в глядачів,
коли вони сідали, готуючись до…
-У глядачів! -Ми були монстрами.
-Так. -Як мило.
Зйомки проходили на «Юніверсал Студіо».
У нас були велосипеди,
бо нам потрібна була фізкультура.
Ми наздоганяли трамваї на велосипедах
і чіплялися ззаду, щоб не крутити педалі.
Так ми їхали до озера, де знімали «Щелепи».
Ми виходили біля озера, закачували штани
й ловили золотих рибок. Там їх було безліч.
Хлопці, які керували трамваєм,
побачили 13-річок, що тинялися там.
Глибина озера ось така.
Вони зв'язалися з нашими батьками:
«Ми намагаємося налякати людей із певних причин.
А два хлопці, що стоять по коліна у воді й ловлять золотих рибок,
псують враження. У нас там велика біла акула».
Тож ми припинили це робити.
Досягнувши успіху, ти задоволений своїм життям?
Я задоволений життям. Так, я вважав себе фантастичним.
Я вважав себе найкрутішим хлопцем.
Я говорив це вчора, коли казав про Джонні Карсона.
Ти потрапив у «Вечірнє шоу» в 15.
Джейсоне, я винен перед тобою. Я чомусь двічі назвав тебе Джозефом.
Усе гаразд, Джеку.
Чудово. І він такий милий…
50-річна зірка шоубізнесу в такому віці
-мала бути саркастичною. -Мені було комфортно.
Але він милий і приємний.
Мені не мало бути так комфортно.
Тобі 15, заради Бога.
Я захоплювався цим,
але дивлюсь на старі фото і здригаюсь.
Не лише на твої, а й на інші старі фото.
Ти…
Люди, які були акторами в дитинстві, часто розповідають про неприємний досвід.
У тебе таке було?
Так.
Я думаю, що…
Я знаю, що я… Я вважав себе фантастичним
і, мабуть, інколи поводився нахабно.
Але я не був таким нахабним, як дехто з моїх однолітків.
Наприклад?
Так.
Якби тут було щось інше.
Я…
Я не називатиму імен,
але я знімався з хлопцем,
який навчив мене багато того, чого не варто робити,
і це сформувало мій підхід до роботи сьогодні,
коли мені щастить бути на керівній посаді або режисером, або…
Як його звали? Рікі… Як його звали?
Ти пропадаєш, Дейве. Ти перетинаєш каньйон?
Алло?
-Перетинаєш каньйон. -Я передзвоню.
Гаразд, будемо на зв'язку.
Ти відчуваєш, що пропустив щось у дитинстві?
Відповім за тебе. Ти робив те, що любив,
тож гадаю, що ти нічого не пропустив.
Мені бракувало ігор,
бо я працював з десяти років до сьогодні,
тож мені бракувало ігор,
але я надолужив це, Дейве,
на спаді кар'єри, коли мені було за 20.
Коли тобі було за 20.
Я розумію, на що ти натякаєш. Що це спричинило?
Ти почав експериментувати з контрольованими речовинами.
-Нічого смішного. -Може бути смішно.
-Можу дати щось, щоб ти сміявся цілу ніч. -Не треба.
Це було викликано бажанням мати нормальне життя.
Я повертався до школи
в кінці кожного телесезону
й тусувався з однокласниками.
А що роблять у школі? Відриваються на повну у вихідні дні.
Тож я пішов на це,
бо важко працював і мав відриватись.
Я надолужив усе до 30.
То це наче багаторічна перерва?
Це було десятиліття веселощів.
Робота постраждала?
-Так, Дейве. -Так.
Але, так. Я трохи працював,
щоб триматися на плаву.
Ти мав серйозні проблеми, як Роберт Дауні-молодший?
Він кілька разів був на межі,
але взяв себе в руки й виправився, тепер він щасливий, чудовий, успішний.
-Отже, ти… -Я…
Дно, якого я досягнув,
не заслуговує на веселу історію.
Як я вже казав, я все надолужив,
Аманда надзвичайно допомогла, сказавши:
«Друже, я бачу, що ти збавляєш оберти,
мабуть, закінчиш за кілька років.
Може, краще зараз?
Час діяти».
Як відреагував бізнес у Голлівуді й шоубізнес?
Люди казали, що їм більше не потрібен Джейсон?
-Чи що давно його не бачили? -Щось таке.
-Це були дуже важкі часи. Так. -Перше?
-Ти довго так жив. -Це було моє життя.
Я не вчився в коледжі. Я нічого не міг зробити.
-Що? -Шкодуєш, що не пішов у коледж?
Тільки тому, що зараз мені це цікаво.
Тоді не було. Додаткова добровільна освіта
не мала сенсу для мене.
Через кар'єру
чи просто по часу не виходило?
Ти був надто зайнятий для коледжу чи…
Ну, я займався оскароносним фільмом «Вовченя 2».
ВОВЧЕНЯ 2 1987 РІК
Я хочу змінити заняття.
Я займався ним на останньому курсі наприкінці року,
а зйомки проходили, коли в школі були випускні екзамени,
і в мене не було часу для двох із чотирьох екзаменів,
тому я так і не отримав атестат.
Тож офіційно ти не закінчив школу?
Саме так.
-Ого. -Так.
Раніше тут були лише випускники.
Так.
Це правда.
-Ти тут жив? -Так, я часто ходив на гру.
Коли ти тут жив? Чому?
Я переїхав сюди в 1975 році, бо хотів бути сценаристом,
але в глибині душі знав, що хочу на «Вечірнє шоу».
І я пам'ятаю, що після досягнення
успіху у світі телебачення,
ми з другом Томом Дрісеном сиділи за лавою запасних,
а Кірк Гібсон грав за «Доджерс»,
він вибив хоум-ран зі зламаною ногою.
-Я був тут тоді. -Правда?
За домашньою базою. Це було шалено.
-Так. -Неймовірно.
Це на рівні хоум-рану Фредді Фрімена цьогоріч…
Пам'ятаю, я так сміявся, що впав із ліжка.
Звісно, це бейсбол. Це було…
Я стрибав, як переможниця конкурсу краси.
-Це було неймовірно. -Покажи, як це.
-Агов! -Гаразд. Припини.
Я стежив за поясом, щоб не задушитись.
Досить. Гаразд. Ми там, Кірк Гібсон виходить у першому інінгу,
і, здається, він був третім, не четвертим,
а саме третім. І вже було два аути,
він виходить і запускає м'яч, який, здається, от-от полетить у космос,
раптом він світиться, і ти думаєш: «Як вони запалюють ці…
-Це входження в атмосферу. -Так, це божевілля.
І це великий аут.
Кірк повертається до лави запасних,
кидає біту в люті,
а хлопчик-фанат, який дивився на це, каже: «Кірку, наступного разу вийде».
А Кірк каже: «Іди ти, виродку».
Мило.
Поговорімо про «Уповільнений розвиток». У твоєму житті багато аспектів.
«Уповільнений розвиток» був значним проєктом.
УПОВІЛЬНЕНИЙ РОЗВИТОК 2003 РІК
Не знаю, чого я очікував.
Я почав дивитись і не міг зупинитися.
Це було чудове шоу.
З ним пов'язано стільки хороших людей. Передусім Мітч Гурвіц.
Так.
Так, Мітч Гурвіц — це людина,
яка створила проєкт, написала сценарій і контролювала все.
Він один із найрозумніших
і найвитонченіших коміків, з якими я працював.
Скільки сезонів було на Fox? Кілька, так?
Гадаю, він ішов на Fox 2,5 роки.
-Шоу було популярне? -Ні, Дейве.
-Ні? -Ні.
Бо тоді всі говорили про «Уповільнений розвиток».
Гадаю, люди на узбережжі дивилися його,
а в центрі — ні.
Люди в центрі не мають значення.
У нас є матеріал для нарізки.
Сказано чоловіком…
-Улюбленим сином Індіани. -Індіани. Так.
Мені шоу здавалося чудовим, і я завжди його чекав,
я вважав Рона Говарда з його коментарями зіркою шоу.
У Майкла не було варіантів.
УПОВІЛЬНЕНИЙ РОЗВИТОК РОН ГОВАРД
І знаючи, що його батько любив ховати цінні речі в стінах,
він вирішив піти на останній відчайдушний крок.
Це божевілля. Що я роблю? За допомогою молотка…
-Ти здурів? -Він був неймовірним.
Але ось що круто… У цьому шоу багато крутих речей.
Це був наче дефібрилятор на грудях
моєї кар'єри та її реанімація.
Але я був фанатом Чарлі Роуза.
Я дивився все з ним.
В одному шоу був Рон Говард.
І це було на спаді кар'єри, коли мені було за 20.
Я був пригнічений. Я справді…
У кар'єрі справи йшли кепсько. Роботи не було.
Я дивлюсь інтерв'ю з Роном Говардом, він там такий товариський
і дружній, і такий,
як він би сказав, ботан, але водночас такий милий.
Я дивлюся, а він найуспішніший хлопець у світі,
йому весело… і я думаю:
«Боже, якби я міг
досягнути хоч трохи успіху та значущості,
найкращим у цьому було б те, що я міг би бути таким милим, як хочу,
і це б ніколи не сприймали як надмірне прагнення
чи жагу отримати роботу».
Потім я отримую роботу в «Уповільненому розвитку» —
шоу Рона Говарда.
У мене була зустріч з ним за вечерею, і я розповів йому
не тільки про думки, що виникли після інтерв'ю,
але й про те, що його шоу дало мені
й досі дає можливість бути таким, яким був він.
Для мене це був наче чудовий повний цикл із ним.
Чудова історія, бо багато хто з нас, зокрема я,
у пошуках чудових моментів, що змінили життя.
Мені доводиться шукати всюди,
але чудово, що в тебе є такий момент.
Так, це допомагає мені…
бути тим, ким я є сьогодні,
бо, як і будь-хто з нас, ти досягаєш дна,
іноді вдаряєшся об нього кілька разів,
і ще більше цінуєш
можливості, які тобі трапляються.
Ось чому я зараз так важко працюю.
Рон Говард — відомий мудак.
Так.
Не забуваймо, що він усе життя був актором.
Це його слова. Я не закінчив. Під час вечері він сказав: «Це маячня».
-Коли підеш на гру? -У суботу ввечері.
Проти кого?
«Джаєнтс».
Боже, як це приємно.
Дейве, знаєш, востаннє, коли я махнув битою,
я влучив між польовими гравцями на заході «Вечір голлівудських зірок»
і зробив хоум-ран усередині поля, обігнавши Лу Ферріньо.
Повна швидкість. Він активно рухав стегнами.
-Я оббіг коло. -Покажи ще, як робив Лу Ферріньо.
Дуже гарно.
Я думав, що це вже ідеально.
Ні, зараз я почуваюся напівлюдиною.
Нічого собі.
Професійно.
Агов, що в тебе там? Жуєш тютюн?
Не твоя справа.
-Тепер мій плювок. Так? -Тобі потрібен м'яч чи ні?
Ні, я маю…
Гаразд.
-Це не… -Непогано.
Спробуй крізь зуби.
Не потрібен слиз. Для бейсбольного плювка треба…
-Залежить від пори року. -Потрібен жувальний тютюн.
Або соняшникове насіння.
Ледь доторкнувся. Я в порядку.
Нічого собі.
Хіт. На цьому я піду.
Я тебе бачив на різних етапах кар'єри.
Я дивився фільм «Ручна поклажа», де хтось зрештою вибухає
через токсичний нервово-паралітичний газ у літаку.
-Так. -Молодець.
У твоїх роботах багато діалогів. Ти робиш це так природно та правдоподібно,
що здається, що це дуже складна робота.
Ти зараз кращий актор,
ніж тоді, коли ви з Рікі стріляли в глядачів?
Сподіваюся, Дейве.
Думаю, мені дуже пощастило,
бо я вибрав професію,
яка старітиме разом зі мною.
У цій сфері завжди знайдеться роль для дідуся,
тож потім я зможу грати ці ролі.
Я постійно називаю тебе виконавцем головних ролей і кінозіркою.
-Ні. -Чудовим актором, режисером.
На твою думку… Хто ти? Що б ти сказав?
Я бачу себе, сподіваюся…
Мені подобається грати таких, як ми. Грати головного героя,
на якого перемикається камера,
щоб показати, як він
осмислює все те божевілля, яке ти бачиш —
комедійне чи драматичне.
Мені подобається бути посередником для глядачів, тому я займаюся режисурою,
бо саме це формує твій досвід.
Акторство робить режисера кращим?
Режисура робить актора кращим?
Звичайно.
-У якому напрямку? В обох? -Гадаю, в обох.
Гадаю, більшість режисерів
хочуть узяти уроки акторської майстерності, щоб зрозуміти,
про що думаємо ми, божевільні актори, і як говорити з нами,
і знаєш…
А актори не розуміють,
чим займається режисер, поки не відчують це на власній шкурі,
бо більшість акторів… Говоритиму про себе.
Я думав, що робота починається в перший день зйомок.
Режисери й решта знімальної групи були там уже шість разів.
Знімальна група була там три тижні тому, встановлювали світло і…
Я прийшов учора вдень.
Скільки тобі було років? Наймолодший режисер Гільдії Америки,
зареєстрований режисер. Скільки тобі було? Що це був за проєкт?
Мені було 18, це була «Сім'я Хоганів».
Ти був режисером півгодинного ситкому?
-Так. -Ти сам був режисером.
Це наче трирукий жонглер.
Якщо таке існує, я не знаю. Що це? Таке буває?
Мені подобається бути актором,
бо я так довго цим займаюся,
і це дає змогу спостерігати за іншими частинами процесу.
Тож я можу… Я ефективніше граю,
коли займаюсь режисурою,
бо, по-перше, я не мушу керувати цим хлопцем. Це мінус один актор.
Але чи є хтось на майданчику, хто буде поруч
із зіркою і режисером і скаже їм…
«Це була жахлива сцена».
«Може, спробуємо ще раз».
Ні, я позбувся їх.
Ні, вони… Так, звісно.
Поговоримо про тебе.
Ти згадав про це раніше,
і я сам відчув це. Ти дуже любиш «Доджерс».
-Вічний фанат «Доджерс». Розкажи мені… -Так.
ГРА ЗІРОК 1991 РІК
Захист титулу чемпіона світу. Де ти сидиш на іграх?
Унизу. Попереду, Дейве.
Скільки рядів від судді?
Ніскільки.
-Пан Перший Ряд. -Ну, але…
Девіде, я…
Спереду видно набагато більше.
То ти там.
Я біля лави запасних команди суперників.
Ти дражнив гравців суперника?
Ну, лаятися не можна, бо тебе виженуть.
Але якщо вигадати щось,
що виб'є їх із рівноваги, типу:
«А ти вдихаєш чи видихаєш, коли розмахуєш битою?»
-Я певен, він… Правда? -Це геніально.
Або: «Не парся, тебе ж не 40 мільйонів дивиться,
а всього п'ять чи шість. Тож не нервуй».
Це вибиває тебе з рівноваги.
Ти помічаєш, що вони почули,
чи вони настільки сконцентровані, що не помічають тебе?
Судячи з реакції товаришів по команді,
які це чують, і гравця, який вдає, що не чує…
Вони дивляться, ніби запитуючи: «Що ти робиш?»
-Так. -Що ти…
А я кажу: «Ви суперники!»
Здається, ти людина, яка залишається нею, навіть ставши суперзіркою.
Тому ти просто береш дітей і йдеш на гру, так?
Так, багато…
Для мене бейсбол — це уособлення нормальності.
Я люблю безтурботність гри.
Дехто каже, що це нудно. Але я слухаю радіо цим вухом,
а другим — людину, з якою сиджу.
Я не веду підрахунки, але слухаю коментатора…
Це гра, а не спорт.
Я стежив за всіма видами спорту,
а потім побачив фільм Кена Бернса про бейсбол,
це було років 30 тому. І тепер я великий фанат бейсболу.
Я комісар у моїй фентезі-лізі з бейсболу.
Я фанат до нутра кісток і кайфую від цього.
Господи, фентезі-ліга з бейсболу, ти надто зайнятий.
Знаю, але так… я не маю часу на дурниці, Дейве.
Я прокидаюся рано вранці, щоб перевірити рахунок.
-Треба щось робити. -Мені треба щось робити.
-І… -Як називається твоя команда?
Має бути щось гарне.
Знаєш пісню Елтона Джона «Крихітна танцівниця»?
-Моя… -«Крихітна танцівниця».
Ні, «Танцівниці Отані».
На честь Шохея Отані.
Я на третьому місці, зараз середина сезону.
У кінці сезону є якийсь виграш?
Сто баксів.
-Зовсім трішки. -Так.
Наступного року в нас буде місце, якщо хочеш.
-Це Національна ліга. -Ні.
Я не розумію цього. І не хочу. Я не розбираюсь.
-Так, я такий. -Наступного разу я затягну тебе на гру.
-Наступного разу не буде. Ні. -Та ну.
-Хочу поговорити про «Озарк». -Гаразд.
Дякую.
ОЗАРК 2022 РІК
Чия це ідея? Ти брав участь у створенні?
Ні. Вони шукали режисера,
і мій агент Майкл Купер сказав:
«Ці два сценарії —
це найкраще з того, що я читав».
Я прочитав їх і подумав: «Боже, це чудово,
я б із задоволенням став режисером».
-І… -Знову переб'ю тебе.
Де, крім «Героїв Хогана» чи «Сім'ї Хоганів»,
ти ще був режисером?
Ще в кількох ситкомах.
Двох фестивальних фільмах, невеликих незалежних фільмах.
Але я дуже хотів узяти більше відповідальності…
Гаразд, я розумію,
але яка була реакція з іншого боку?
-«О, цей хлопець». -Вони сказали, що хочуть…
Не називатиму імен, але це трійка найкращих режисерів світу.
Уяви собі, з ким вони говорили.
Я сказав: «Я не піду. Мене висміють». Він сказав: «Зроби це. Погляньмо…
чи вдасться познайомити тебе з керівником MRC — Моді Вічиком…»
Слава богу він послухав,
купився на мою фігню і взяв мене.
Що це за трійка найкращих режисерів?
Ми говоримо про… Ні, я не можу назвати ім'я,
бо вони, очевидно, відмовили й…
Ні.… Гаразд. Можна я назву кілька імен? Як-от…
-Можна? -Спробуй.
-Рікі Шредер? -Ні.
Мартін Скорсезе.
-Недоступний. -Недоступний.
Але ти правильно мислиш.
-Рон Говард? -Недоступний.
Це рівень Скорсезе?
Так.
У свої двадцять із гаком я б ніколи
не наважився зробити щось подібне.
І це один із найбільших стримінгових проєктів.
Десь на рівні з «Грою в кальмара»?
-Не знаю. -Не знаю. Але…
-Шоу було успішним, досі є. -Декому сподобалося.
Я в захваті від першого шоу.
Я подумав: «Чорт забирай, це просто фантастика».
Дякую.
А потім я почав думати, це…
-Усе почало розвалюватись. -Так. Ні.
Але потім мені стало цікаво, скільки в шоу було трупів.
Скільки людей ми прибрали у веселий, новий і цікавий спосіб?
У шоу було насильство. Але це було…
Назви цифру. Мені начхати на насильство.
Так. Неймовірний письменник Кріс Манді знав би правильну відповідь.
Але, здається, зазвичай була одна смерть на серію.
У сценарії хтось мав померти.
Ми були готові знімати, і я сказав:
«Боже… куля в лоб, ми це вже бачили…»
Авжеж. Усім це вже набридло.
Я дзвоню Крісу зі знімального майданчика.
«Крісе, ми зараз на знімальному майданчику.
Ми перед прекрасним каміном, тут є кочерга
з таким гарним гострим кінцем.
Може, ми проткнемо йому горло нею?»
-Так. -Він сказав: «Чудово, уперед».
Чи дзвонив вам представник
озера Озарк…
-І сказав: «Агов!» -Так.
Ми не вбиваємо тут усіх підряд.
На диво, вони підтримували нас.
-Вони сказали… -Вони активно продавали нерухомість.
«Ви створили чудову картинку цього місця».
Гадаю, це було про чудову кінематографію.
Так. Скільки часу зайняв увесь проєкт?
Від початку до кінця?
-П'ять років. -П'ять років? Нічого собі.
-Так. -Це багато.
-Більшість часу далеко від дому. -Так.
Але я літав додому щовихідних, щоб побачити їх.
«Побачити їх».
Однієї не вистачає. Френні, 18 років.
Чому її тут немає?
Вона зі своїм хлопцем у Род-Айленді.
Діти ростуть, вони хочуть…
У Род-Айленд.
Сподіваюся, це залишиться, бо я хочу, щоб цій бідолашній дитині
було до сліз соромно
через те, що ми говоримо про неї в шоу.
Якби я так вчинив зі своїм сином, ми б його більше не побачили.
Справді? Знаєш,
Френні й Мейпл не із сором'язливих. Так?
Мейпл виходить на публіку. Вона зірка баскетболу.
Добре.
Вона волейболістка і скейтбордистка. Неймовірно.
Вона була першою дівчиною
в хлопчачій баскетбольній команді в школі.
Це не…
Серйозно?
У неї талант. Вона може з тобою позмагатись.
Дейв — шалений гравець.
Бачила його? Хлопець з Індіани, у нього класний кидок.
-Скільки ігор за сезон ти відвідуєш? -20 чи 30.
-Ого. -Так.
Літнього вечора ти граєш у вікторину
й потрапляєш на камеру поцілунків. Таке буває?
Я кажу не показувати мене на екрані, я соромлюсь.
У нас тут є вікторина на великому екрані «Доджерс».
-Справді? -Так. Схоже, у тебе все вийде.
Гаразд, перейдемо до першого питання?
Хто там у нас?
-Джейсоне. -Мукі. Він сказав моє ім'я!
Який гравець отримував титул найціннішого гравця в Американській лізі
й Національній лізі кілька сезонів поспіль?
-Хто це був? -Шохей.
-Гадаю, Шохей. -Ми думаємо, що Шохей.
Відповідь: Шохей Отані.
-Є! -Так. Зніми футболку.
-Це стрип-покер? -Ми ще не закінчили. Ще одне питання.
Джейсоне.
Єдиний пітчер в історії MLB,
що отримав титул найціннішого гравця NLCS,
Світової серії, а також нагороду Сая Янга в одному сезоні.
Здається, це Сенді Куфакс. Спробуй назвати його.
-Дейв каже Сенді Куфакс. -Сенді Куфакс.
-Відповідь: Орел Гершайзер. -Чорт.
Дідько.
-Я мав це знати. Це 1988 рік. -Але це Фредді Фрімен.
-Він теж сказав «Джейсоне». -Є ще.
Джейсоне. У вісімдесятих перед грою на «Доджерс-Стедіум».
який легендарний коментатор відхилив запрошення Девіда Леттермана
прийти з ним як гість на «Вечірнє шоу»?
Клей Кершоу.
-Прийти як гість на «Вечірнє шоу»? -Так.
Ти був…
Я був гостьовим ведучим, у якому б році це не сталося.
На ABC тоді йшло шоу Monday Night Football.
Я підійшов до цієї людини і сказав:
«Було б чудово, якби ти прийшов як гість на "Вечірнє шоу".
Буде дуже весело».
Він сказав: «Ні, не буде».
Шоу на ABC стало підказкою.
-Це Говард Коселл? -Так.
Чому він думав, що не буде весело?
Бо я дурник, а він Говард Коселл.
-Він бачив твоє шоу? -Мабуть.
Який дурень.
Погляньмо й дізнаймося.
-Говард Коселл. -Так.
Дякую.
-Ще одне. -Одна помилка.
-Здається, я все зіпсував. -Це твоя провина. Ти вибрав.
Я додаю проблем. Ще одне.
Наприкінці вісімдесятих на «Доджерс-Стедіум»
кому сказав легендарний
авторитарний суддя Ковбой Джо Вест,
після того, як його представив Томмі Ласорда:
«Тобі треба було поголитися».
Курт Гібсон?
Дізнаймося відповідь.
Відповідь: Девід Леттерман.
Так!
Це сталося там. Ми пройшли через ті ворота, що на лівому полі.
Я був з Томом Дрісоном і Томмі Ласордою. Підійшов Джо Вест.
Я знав, хто він. Ми не зустрічалися,
у мене була перерва після шоу, я не голився один чи два дні.
Це… Я був не такий.
Томмі знайомить нас із Джо.
«Привіт. Радий знайомству». А він каже: «Тобі треба поголитися».
Я запитав: «Це правило?»
-Він сказав: «Я розберуся». -Якщо граєш за «Янкіз», то це правило.
Поговорімо про SmartLess.
Гаразд. Добре.
Довелося випити пива, щоб зрозуміти, що таке подкаст.
Спершу я звернув увагу на Марка Марона.
А потім я почув про тебе і твоїх друзів Шона й Вілла
й почув цифру в доларах.
Тоді я почав звертати увагу.
Тобі, певно, уже остогидло пояснювати, звідки взявся цей проєкт.
Не зовсім, бо я дуже вдячний кожному, хто його слухає. Дякую.
Знаєш, це…
Це можливість
для двох моїх найкращих друзів, Вілла й Шона,
поговорити раз на тиждень.
Ми почали в Zoom,
а тоді Вілл зібрався зробити подкаст про тверезий спосіб життя — The Journey.
Я сказав: «Ніхто не захоче слухати подкаст про твою подорож.
Зробімо подкаст зі мною.
-Я базікатиму, і буде весело». -Він дуже смішний.
-Я ним захоплююся. -Це Вілл Арнетт. Він мене добре знає.
Дідько, він смішний.
Дозволь запитати ще одне. Ти йдеш до нього додому.
І кажеш йому відкрити двері гаража.
Там усе заповнено арахісовою пастою Reese's?
Ну, трохи є, але…
Якщо потрібна будь-яка шкідлива їжа, іди до Вілла Арнетта.
-Добре. -Це шокує.
У нього двоє підлітків, тож він тримає запаси там.
Але не для них.
-Як подкаст став популярним? -Не знаю.
Під час пандемії люди робили що завгодно,
щоб спілкуватися з іншими,
гадаю, це були похмурі часи.
А до нас приходили наші модні друзі,
першим гостем був Декс.
Потім був Вілл Феррелл,
Джиммі Кіммел. Ми не змогли укласти угоду з тобою.
Але… Ні, я жартую.
Дейв був дуже милий. Він прийшов особисто,
коли ми знімали документалку на HBO. Це було наче…
Це було щось неймовірне.
Шоу вже було чотири роки, коли мене запросили.
Ми знали, з ким маємо справу, треба було спершу навести лад.
Хочу спитати дещо. Спочатку це було хобі, яке стало…
Чи буває краща історія про хобі й роботу, ніж:
«Ми робимо те, що робили безкоштовно, любимо це,
насолоджуємось і отримуємо користь». Не лише для нас.
А потім хтось каже: «Знаєте що? Це коштує 100 мільйонів доларів».
Я маю на увазі…
-Ні. Що ти маєш на увазі? -Ну…
Що ти маєш на увазі?
Економіка подкастингу, Девіде,
для мене загадка.
-Для мене теж. Але ось про що я. -Так?
Хіба це не перетворюється на дружнє хобі, щось на кшталт недільної вечері,
а потім раптом: «Чорт забирай, 100 мільйонів?»
Так. Сталося так, що участь у шоу взяв Пол Маккартні.
-Знаєш? -Ого.
-А після… -І як він дізнався про шоу?
У цьому й справа. Коли ми закінчили інтерв'ю,
він був гостем Шона,
ми зробили дурний двохвилинний підсумок.
«Цей гість був чудовий».
Я запитую: «Шоне, звідки ти знаєш Пола Маккартні?»
«Я не знаю. Це був вхідний дзвінок».
Ми зрозуміли, що… Тоді я вперше зрозумів,
що шоу стало хітом, бо його агенти
вибрали нас. Наші показники були такими,
які підходили Полу Маккартні, тож нам пощастило.
Що ще можеш розповісти про себе та свій шалений успіх?
Я нещодавно закінчив новий проєкт на Netflix —
«Чорний кролик». Я дуже пишаюсь цим.
«Чорний кролик». Я мало
не потрапив у «Чорного кролика».
-Мало не потрапив. -Так.
Дейв живе поруч із місцем, де проходили зйомки.
На жаль, я не працював того дня,
але ти пройшов повз майданчик і запитав,
«Що ви знімаєте?» Він сів на майданчику
перед моніторами, де зазвичай сидить режисер.
Тобі дали навушники? У тебе були записи?
Я так хотів роль у цьому шоу.
-А тут… Авжеж! -Ти просив її?
Я був у Федеральному суді Нью-Йорка,
Третій район, чи як там його називають. Того тижня я був у складі присяжних.
-Та ну. -Так.
І… Я вимагаю справедливості.
Через низку неприємностей я йшов додому пішки.
Я повертаюся додому,
а там проходять масштабні зйомки.
Там була асистентка. Я запитав: «Можна позичити телефон?
У мене немає. Я маю ключі. Мені треба додому».
Вона дала. Я дзвоню, намагаючись потрапити додому.
Тим часом я запитую, що це за зйомки.
Вона розповіла мені, і я сказав, що хочу бути статистом.
Вона сказала, що не проти.
Але… ти так і не знявся?
Ні, бо це були дуже приємні люди,
які вирішили, що все зіпсують,
включивши мене в сцену. Це були завершальні кадри.
-Я знаю, що це за кадри. -Так.
Це твоя робота. Зараз проєкт редагують.
Ти був режисером і продюсером.
Так. Ми з Джудом Лоу грали братів, які керують клубом у Нижньому Іст-Сайді.
Щось пішло не так,
помирають люди, і ти з'ясовуєш, хто це зробив,
протягом восьми епізодів.
Хай там як, вітаю.
-Дякую. -Гаразд.
Я хочу знати, що я пропустив,
що я зробив і де недопрацював.
Хочеш ще щось додати?
Вдячний усім чудовим людям тут, що прийшли.
У нас вийшло?
-Гадаю, усе добре. -Ми це зробили?
Радий вас бачити.
Шкода, що ми досі не були знайомі.
І хай щастить іншій доньці,
сестрі, у Род-Айленді з її хлопцем Джимом.
-Дякую, що прийшли. -Дякую всім.
Далі в шоу «Мого наступного гостя не треба представляти».
-Ще одну битку? -Я спробую.
Дейв і Джейсон удосконалюють свої удари.
Я завжди робив хіти до другої бази.
Неправда.
-Є. -Упаде.
-Могло долетіти до другої. -Ні.
-На цьому я піду. -Не пішов.
-Дай ще три. -Ні. Доб'ємо відро.
Доб'ємо відро. Це бойовий клич.
І для протоколу, Рон Говард не мудак.
Переклад субтитрів: Олександр Передерій