Jason?
Å, Jason.
Det er litt få tilskuere i dag.
-Godt å se deg. -I like måte.
Få ting er bedre eller like bra som å være på en elitedivisjonsbane.
Dette er ganske kult. Jeg elsker baseball.
Jeg kommer på mange Dodger-kamper.
-Spilte du? -Ikke så bra.
Jeg hadde rekorden for å slå ballen og le flest ganger.
Vi ser hva vi får til.
-Jeg prøver å slå baller. -Jeg kan late som.
-Vi ser hva du gjør. -Klar? De første ballene blir dårlige.
Nei.
Ryan, du må ta det litt ned.
Det er grunn til at jeg er oppsynsmann.
-Du vet hva du gjør, Dave. -Jøss da!
-Alle amerikanere burde få gjøre dette. -Enig.
Én til, så er jeg ferdig.
-Du står for nær. -Den traff meg nesten.
-Heia, Dave. -Jeg ville ha den vekk.
-Gjorde det vondt? -Ja.
-Jeg vil si noe. -Du hørtes sikker ut.
Det var veldig moro, synes jeg. Hva sier det om meg?
Takk. Gud velsigne dere.
Takk. Ok.
Det er så flaut at et dusin mennesker reiste seg,
og så følte ikke resten av dere, om dere ikke er uføre da,
for å gjøre det samme?
Takk. Vi er ferdige med dere. Dere kan dra hjem.
Kom igjen, da. Nei, nei.
Det var en spøk. Jeg tøyser.
Tusen takk, damer og herrer. Dette er så bra,
og dere er heldige, for personen som kommer nå…
Vet dere hvem som kommer, forresten?
Jeg trodde det var hemmelig.
Jeg har visst om han her veldig lenge.
Jeg hadde et TV-program før, og han var ofte gjest der.
Men når han var gjest, så var han bare nok et intervjuobjekt.
Lenge trodde jeg at han var gutten i Leave It to Beaver.
Det stemte visst ikke.
Etter hvert så har jeg blitt kjent med ham
og lært å respektere arbeidet hans.
Han er talentfull skuespiller,
regissør, forfatter, forteller,
og det som enda viktigere er, et vidunderlig menneske.
Damer og herrer, Jason Bateman.
Takk.
Hei, står til?
-Hei. -Godt å se deg. Takk.
-Hvor sitter jeg? -Her borte.
Hei!
-Takk. -Hei.
-Hvordan går det? -Bare bra.
Jeg sto der bak og så deg ta introduksjonen…
-Vi kan sette oss. -Hva tror dere jeg føler nå?
-Hva skjer nå? Har jeg gjort noe? -Nei, du fortjener…
Ser du disse fire rakkerfantene der bak?
Det var min stående applaus.
Dette er en fascinerende scene.
Den har et behagelig antall sitteplasser og en fargerik historie.
-Har du vært her før? -Jeg har bodd i L.A. siden 1976.
Jeg ante ikke at denne delen av byen fantes engang.
FIkk du et godt tilbud?
Tuller du?
Du har vært regissør. Du kjenner regla.
-Dette er et veldig kult sted. -Veldig.
-Vi er i Highland Park. -Ja. Det er veldig kult.
Jeg vet om Highland Park
fordi det ligger nær mitt elskede Dodger stadion.
Publikum klapper for beliggenheten. Så herlig.
-Kona og dattera mi sitter der. -Hvor?
-Maple, 13. Amanda. -Hei. Hyggelig å møte dere.
Jason, jeg kan ikke takke deg nok for at du kom.
Jeg har vært fascinert av barnestjerner hele mitt voksne liv.
Jeg vet ikke hvordan det skjer.
Jeg har en sønn. Det var aldri en del av…
Hvordan skjer det?
Det skjedde for deg og søsteren din, som er to år eldre, ikke sant?
-Tre. Justine. -Tre år eldre.
Hvordan fungerer en barnestjerne?
Kortversjonen er at vi hadde skuespiller til nabo,
som var venn med pappa.
Jeg vasket bilen utenfor sammen med pappa.
Naboen skulle på audition og sa:
"Du hater å vaske bilen. Vil du bli med meg?"
-Jeg sa ja. -Hvor gammel?
-Jeg var ti. -Ti.
Tidlig barnearbeid.
Og han sa: "Lær disse replikkene, gå inn dit
og lat som at du vet hva du gjør."
Bare si: "Står jeg ikke på lista? Det må være en feil."
Jeg fikk den rollen. Jeg kom hjem. Pappa sto og pusset bilen.
Jeg sa: "Jeg fikk rollen!"
Han sa: "Det er helt utrolig."
Jeg sa: "Kan du ta bilder av meg? Da kan jeg kanskje få meg agent."
Pappa er forfatter, regissør og produsent.
I stedet for å ta meg med i parken for å kaste ball,
så tok han meg med på kino.
Jobber din mor også i showbusiness?
Hun var flyvertinne, så hun fløy over hele verden hele tiden.
Pappa og jeg hadde mye tid sammen mens mamma var vekk.
Familien din er fra Rye i New York?
Ja, født i Rye. Bodde der til jeg var to,
Boston til jeg var fire, Salt Lake til jeg var sju, og så L.A. siden 1976.
Hvorfor Boston og så Salt Lake?
Mest loven. Han prøvde å flykte fra loven.
Pappa hadde en rekke postproduksjonsjobber rundt om i landet.
Han drev et redigeringsanlegg
mens han så etter oppdrag som regissør eller forfatter.
Jeg var heldig som fikk reklamer tidlig, Jeg var med i mange sånne.
Å, den gyldne Graham-kjeksen Smaker honning
Deilig honning-graham-smak.
Justine så at jeg tjente penger, så hun fikk også agent.
Hvor mye var det? Jeg leverte aviser i den alderen.
Jeg vet hvor mye jeg tjente. Hvor mye tjente du?
Dette var bedre.
På den tiden,
om du fikk en landsdekkende reklame, sånn som for Pepsi,
eller Honey Nut Cheerios,
så kunne du tjene 30 000 på reklamen
når sendeperioden var over etter tre, fire måneder.
Om du da er med i en håndfull reklamer, tenker agenten: "Kanskje du ikke suger.
Vi finner en gjesterolle til deg i en sitcom eller noe."
-Meningsfylt suksess? -Ja.
Jeg var med i sitcoms, som den med Ricky og andre.
Jeg elsket å jobbe med TV foran et publikum i studio.
Rick, du er uten tvil
den mest ærlige, rettskafne, stramme,
motbydelig kjedelige bestevenn en fyr kunne hatt.
Ricky Schroeder og jeg pleide å gå inn på lydscenene
der de har treplanker,
eller landganger, der de hadde lys og kjettinger og alt mulig lydutstyr.
20 meter over scenegulvet.
Vi gikk opp dit. De førte inn publikum.
Vi gikk opp der. Vi kjøpte blåserør i messing…
Messing?
-Vi var veldig proffe. -For de proffe.
Det var massevis av omskrivninger og løse manussider,
så vi tygde små kuler og spyttet papirkuler ned på publikum
mens de fant seg til rette.
-På publikum! -Vi var monstre.
-Ja. -Så herlig.
Vi filmet i Universal Studios.
Vi hadde sykler der, for vi måtte jo trene.
Vi syklet bak trikkene og holdt fast for å slippe å tråkke.
Vi lot trikken dra oss helt til Jaws Lake.
Vi hoppa av på Jaws Lake, rulla opp buksebenet, gikk inn
og øste opp gullfisk. Det var masse gullfisk der.
De gutta som kjørte trikken
så to trettenåringer som bare vasset omkring.
Jaws Lake er ganske grunn.
De tok kontakt med foreldrene våre.
"Av ubetydelige grunner prøver vi å skremme folk.
Når man ser to ungdommer som står og øser opp gullfisk,
så ødelegger det poenget. Vi har en hai der ute."
Så vi måtte slutte med det.
Suksessen din vokste. Nøt du livet ditt?
Jeg nøt det veldig. Jeg syntes det var fantastisk.
Jeg trodde jeg var verdens kuleste gutt.
Jeg snakket med deg om Johnny Carson i går.
Du var 15 da du var på The Tonight Show.
Jeg må be om unnskyldning.
Jeg har kalt deg Joseph to ganger i kveld.
Det går bra, Jack.
Det er så fint. Og han er en veldig søt…
Man skulle trodd en 50 år gammel showbusiness-stjerne…
Jeg passet rett inn.
-Du var veldig søt og smart. -Jeg skulle ikke tatt meg sånn til rette.
Du var 15, for guds skyld.
Jeg syntes det var beundringsverdig, men det får meg til å gremmes også.
Det gjør jeg alltid med gamle opptak.
Har du…
Man hører ofte at barneskuespillere har opplevd det som ubehaglig.
Var det noe du opplevde selv?
Ja. Jeg tror at…
Jeg vet at jeg… Jeg syntes det var fantastisk,
og jeg var nok litt høy på pæra til tider.
Men jeg var ikke så høy på pæra som noen av mine jevnaldrende.
-Som hvem da? -Ja.
Om vi bare drakk noe annet…
Jeg…
Jeg skal ikke nevne navn, men jeg spilte i en serie med en fyr
som lærte meg mye om hva man ikke skal gjøre.
Forhåpentligvis er det ikke sånn jeg oppfører meg nå,
når jeg er så heldig at jeg får regissere noe.
Hva het den fyren? Ricky… hva var det?
Jeg hører deg ikke. Flyr du over en kløft?
Hallo?
-Flyr over en kløft. -Jeg ringer tilbake.
Vi snakkes senere.
Føler du at du har gått glipp av noe i barndommen?
Jeg svarer for deg. Du gjorde noe du elsket,
så jeg må bare anta at du ikke gikk glipp av noe.
Jeg fikk ikke lekt så mye
fordi jeg jobbet fra jeg var ti år og helt til nå.
Det var mye leking jeg ikke fikk gjort.
Men jeg har tatt det igjen, Dave. I en overfladisk periode i 20-åra.
Da du var i 20-åra, altså.
Jeg vet hva du hinter til. Hva utløste det?
Du begynte å eksperimentere med kontrollerte stoffer.
-Det er ikke noe morsomt. -Nei. Det kan være det.
Jeg kan finne noe til deg som får deg til å le hele natta.
Det som utløste det, var en tørste etter det normale.
Jeg kom tilbake til skolen etter hver TV-sesong
og var sammen med alle skolekameratene mine der.
Og hva gjør folk på videregående? De går ut i helgene.
Jeg gjorde bare mye av det. Om jeg jobber hardt, må jeg leke hardt.
Og så sluttet jeg da jeg var 30.
-Var dette en flerårig pause? -Et tiår med moro.
-Gikk det utover arbeidet ditt? -Det gjorde det så visst, Dave.
Men jeg jobbet fortsatt litt, bare nok til å overleve.
Sleit du skikkelig, sånn som Robert Downey Jr.?
Han var på randen mange ganger,
tok tak og rettet seg opp, og som nå er en glad og vellykket mann.
Bunnen min var ikke en bunn
verdt å si noe om.
Det var bare noe som tok meg igjen.
Amanda hjalp veldig med å si:
"Jeg vet at du trapper ned nå, og du er nok helt ferdig om noen år.
Men hva med akkurat nå? La oss bare gjøre det."
Hva syntes folk om deg i Hollywood og showbusiness?
Tenkte folk: "La oss ikke ansette Jason mer?"
-Eller: "Lenge siden vi så ham." -Det.
-Det var tungt. -Var det det første?
-Dette var livet ditt lenge. -Det var livet mitt.
Jeg studerte ikke. Jeg hadde ikke annet å gjøre.
-Unnskyld? -Angrer du på det?
Bare fordi jeg er nysgjerrig nå.
Ikke da. Konseptet med å studere frivillig
virket bare helt meningsløst for meg.
Var det på grunn av karrieren din, eller gikk det ikke sammen kronologisk?
For travel til å studere, eller…
Vel, jeg var med i en Oscar-vinnende film kalt Teen Wolf Too, så…
Jeg viil bytte noen fag.
Jeg gjorde det mot slutten av sisteåret mitt.
Vi filmet i eksamensperioden.
Jeg hadde ikke tid til to av fire eksamener,
så jeg fikk aldri vitnemål.
-Så du har ikke vitnemål fra videregående? -Det stemmer.
-Jøss. -Ja.
Alle tidligere gjester har bestått videregående skole.
Ja.
Det er sant.
-Du bodde her før, sant? -Ja, jeg kom på kampene.
Når bodde du her? Hvorfor?
Flyttet hit i 1975 fordi jeg trodde jeg ville bli TV-forfatter,
men jeg ville bare på The Tonight Show.
Etter at jeg hadde fått litt suksess i TV-verden,
så satt Tom Dreesen og jeg der borte bak reservebenken.
Kirk Gibsom spilte for Dodgers,
og han slo en home run med brukket bein.
-Jeg var her da. -Sier du det?
Jeg satt bak hjemmebasen. Det var helt utrolig.
Like bra som Freddie Freemans home run i år.
Jeg husker jeg så det og lo så høyt at jeg falt av senga.
Dette er jo baseball.
Jeg hoppet rundt som en liten missekonkurransevinner.
-Utrolig. -Få se hvordan det ser ut.
-Hei! -Slutt.
Passe på å ikke bli kvalt av båndet.
Det holder. Vi satt der. Kirk Gibsons spilte første inning.
Han var tredjemann. Jeg tror ikke det var fjerde.
To baller var allerede ute,
og så kommer han og slår en fly-ball som forlater atmosfæren.
Den gløder, og man tenker: "Hvordan…"
-Gløder på vei tilbake. -Det var helt vilt.
Det var en stor out.
Kirk går tilbake til reservebenken og kaster balltreet i bakken i raseri.
En ung gutt sier til ham: "Du tar ham neste gang, Kirk."
Og Kirk sier: "Dra til helvete, din jævel."
Fortell om Arrested Development. Livet ditt har mange aspekter.
Arrested Development var enorm.
Jeg vet ikke hva jeg forventet.
-Jeg klarte ikke å slutte å se på. -Den serien var så bra.
Det var så mange bra folk som jobbet med den. Mitch Hurwitz.
Ja.
Det var Mitch Hurwitz
som skapte serien, skrev alt og overvåket hele opplegget.
Han er en utrolig intelligent mann med veldig sofistikert humor.
Hvor mange sesonger var det på Fox? Flere, sant?
Det var 2,5 år på Fox.
-Høye seertall? -Nei, Dave.
-Ikke? -Nei.
Arrested Development var alt folk snakket om da.
Jeg tror folk langs kystene så på,
men ikke folk i midten av landet.
Folk i midten er ikke viktige.
Der fikk vi det korte klippet vårt.
-Sagt av Indianas yndling. -Indiana. Ja.
Jeg syntes den var så bra.
En av stjernene der var Ron Howard, som hadde fortellerstemmen.
Michael hadde ingen flere valg.
Han visste at faren hadde en tendens
til å skjule verdifulle ting i vegger, så han vurderte et siste desperat knep.
Dette er sprøtt. Hva gjør jeg? Bruker en hammer til å…
Er du gal?
Han var utrolig.
Det er så mye kult med den serien.
For det første ga den støtet til karrieren min.
Jeg var stor fan av Charlie Rose.
Jeg så alltid på Charlie Rose.
En gang var Ron Howard gjest.
Det var den grunne perioden i karreren min, da jeg var i 20-årene.
Jeg var veldig deprimert.
Karrieren gikk ikke bra. Jeg fikk ikke jobb.
Jeg så Ron Howard bli intervjuet. Han er så selskapelig
og vennlig…
Han var en nerd, på en måte.
Han er verdens mest vellykkede mann.
Og jeg tenkte: "Om jeg bare får
et fnugg av suksess eller relevans igjen,
så vil jeg være så snill som mulig.
Og det skal ikke bli tolket feil som overivrighet eller desperasjon."
Jeg fikk rollen i Arrested Development. Ron Howards serie.
Jeg spiste middag med ham en dag og fortalte ham
ikke bare hvilket frø det intervjuet sådde i meg,
men hva serien hans gjorde for meg,
og at han nå hadde gitt meg muligheten til å bli akkurat som ham.
Det var så flott å slutte den sirkelen med ham.
Flott historie. Mange av oss, med meg i teten,
ser etter store øyeblikk som har endret liv.
Jeg må lete og grave, men det er fint at du hadde et sånt øyeblikk.
Ja, det hjelper meg
å være og oppføre meg som den jeg er i dag.
Når man treffer bunnen,
og den kan man treffe flere ganger,
så setter du bare mer pris på de sjansene du får.
Det er derfor jeg jobber så hardt nå.
-Alle vet at Ron Howard er en drittsekk. -Ja visst.
Han har vært skuespiller hele livet.
Det var det han sa til meg. Han sa: "Det var bare piss."
-Når skal du på kamp neste gang? -Lørdag kveld.
-Mot? -Giants.
Det var deilig.
Dave, sist jeg svingte en kølle
slo jeg en gapper på Celebrity Hollywood Stars Night
for å få en home run forbi en spurtende Lou Ferrigno.
Han løp i full fart.
-Jeg kom meg rundt banen. -Få se din Lou Ferrigno igjen.
Veldig bra.
Jeg trodde ikke de kunne bli bedre.
Nei, jeg føler meg nesten som en mann.
Wow.
Det ser profft ut.
-Hva skjer? Har du skråtobakk? -Raker ikke deg.
-Her kommer spyttet mitt. -Vil du ha ballen først?
-Nei… -Greit.
-Det er ikke… -Bra. Prøv mellom tennene.
Du trenger ikke slim når du spytter på banen.
-Kommer an på årstiden. -Men jeg trenger skråtobakk.
Eller solsikkefrø.
Det var en foul tip. Jeg lever.
Herregud.
Det var et treff. Jeg avslutter der.
Jeg har møtt deg på ulike karrierestadier.
Jeg så Carry-On, der noen sprenger en bombe
med nevrotoksisk gass på et fly.
-Ja. -Bra jobba.
Du jobber mye med dialog.
Prestasjonen din er så troverdig.
Det må være ganske vanskelig.
Er du bedre skuespiller nå enn da du og Ricky spyttet på publikum?
Jeg håper det, Dave.
Jeg er veldig heldig som har valgt et yrke
som vil eldes med meg.
Det vil alltid fins bestefarroller,
som jeg kan spille når jeg blir så gammel.
Jeg kaller deg stadig en hovedrollemann og stjerne.
En stor skuespiller og regissør. Hva mener du at du er?
Jeg ser meg selv som…
Jeg liker å spille oss. Jeg liker å spille protagonisten.
Personen som du retter kamera mot
for å se ansiktet hans bearbeide alt det ville du nettopp så,
enten komisk eller dramatisk sett.
Jeg liker å representere publikum, så jeg heller mot regi.
Regissører former opplevelsen din.
Gjør skuespill en regissør bedre? Eller omvendt?
Jeg tror det.
-Går det begge veier? -Jeg tror det.
De fleste regissører vil nok studere litt dramatikk, bare for å forstå
hva vi gale skuespillere tenker på, og hvordan man skal kommunisere.
Og skuespillere forstår ikke
hva en regissør gjør før de plutselig står der selv,
for skuespillere flest… Fra mitt ståsted,
så trodde jeg jobben startet den første dagen man filmer.
Regissører og resten av mannskapet har vært der seks ganger.
Dine folk var sikkert her for tre uker siden og ordnet belysning.
Jeg kom i går ettermiddag.
Hvor gammel var du? Yngste regissøren i DGA.
Hvor gammel var du, og hvilket prosjekt var det?
-Jeg var 18 år. The Hogan Family. -Var det en sit-com?
-Riktig. -Du regisserte deg selv.
Snakk om en trearmet sjonglør.
Om noe sånt fins. Fins det noe sånt?
Jeg er så komfortabel med skuespill fordi jeg har gjort det så lenge.
Det lar meg observere andre deler av prosessen.
Det er mer effektivt for meg å spille i det jeg regisserer.
Jeg slipper å regissere ham. Det er én skuespiller mindre.
Men fins det noen på settet som sier til stjernen eller regissøren:
-"Du spilte elendig her." -"Vi burde prøve igjen."
Dem får jeg bare fjernet.
Ja, så klart.
Vi må snakke litt om din forkjærlighet for Dodgers.
-Livslang Dodgers-fan. -Ja.
De forsvarer World Series-tittelen. Hvor sitter du når det er kamp?
Jeg er der nede. Helt foran, Dave.
Hvor mange rader fra dommeren?
Ingen.
-Herr Forreste Rad. -Ja, men… David…
Du ser så mye mer foran.
-Så du sitter der. -Ved reservebenken til bortelaget.
Roper du ting til motstanderne?
Det er ikke lov å banne. Da kaster de deg ut.
Men om du finner på noe som kan forvirre dem…
"Puster du inn eller ut når du svinger?"
Det er genialt.
"Ikke tenk på det. Det er ikke 40 millioner som ser på.
Det er bare fem, seks millioner. Ikke vær nervøs."
Sånne ting kan plage deg.
Vet du om de hører deg, eller om de bare konsentrerer seg?
Lagkameratene hører det, mens han står og later som han ikke gjør det.
De ser på meg og spør: "Hva driver du med?"
-Hva er det du… -Og jeg sier: "Dere er bortelaget!"
Det virker som at du kunne vært en helt vanlig fyr.
Er dette deg som en vanlig fyr? Tar du med ungene på kamp?
Ja, jeg mener at det er noe veldig normalt med baseball.
Jeg liker roen i baseball.
Mange sier det er kjedelig. Jeg har radioen i øret.
Jeg hører naboen med dette øret.
Jeg teller ikke poeng, jeg lytter til kommentarene.
Det er et spill, ikke en sport. Jeg fulgte all sport på et tidspunkt.
Jeg så Ken Burns' baseball-dokumentar for 30 år siden. Nå følger jeg det.
Jeg er kommissæren i fantasibaseballigaen min.
Jeg er en nerd, og jeg elsker det.
Fantasibaseballiga. Du er for travel til det, vel.
Ja, men det holder meg unna gata.
Jeg står opp tidlig for å sjekke poeng.
-Må jo finne på noe. -Jeg må finne på noe.
Hva heter laget ditt?
Nå skal vi høre.
Du vet Elton John-låta "Tiny Dancer"?
Laget mitt heter "Ohtani Dancers".
Shohei Ohtani.
Jeg er på tredjeplass, og vi er halvveis.
-Vinner man noe på slutten? -Hundre spenn.
Det er bare en liten smak.
Vi har en ledig plass neste år.
-Kun National League. -Nei. Jeg vil ikke lære meg det.
Jeg vet ikke. Sånn er jeg.
Neste gang blir du med på kamp.
-Det blir ingen neste gang. -Kom igjen.
-Jeg vil snakke om Ozark. -Ok.
Takk.
Hvem sin idé var det? Var du med på å skape den?
Nei. De så etter en regissør.
Agenten min Michael Cooper sa:
"De to manusene jeg leste var to av de beste jeg har lest i mitt liv."
Jeg leste dem og tenkte: "Gud, det er så bra.
Jeg vil gjerne regissere dette."
Beklager at jeg avbryter igjen.
Hadde du regissert noe annet enn Hogan's Heroes?
Hva annet hadde du regissert?
Jeg hadde regissert noen sit-coms.
Jeg regisserte to uavhengige filmer som ble vist på festival.
Men jeg ville ha mer ansvar.
Jeg forstår det, men hvordan reagerte de?
-"Å, det er ham." -De så etter…
Jeg skal ikke nevne navn, men de tre beste regissørene i verden.
Sånne folk snakket de med.
Jeg kunne ikke foreslå meg selv.
Han sa: "Bare gjør det.
Om jeg får deg i samme rom som Modi Wiczyk…"
Takk og lov for at han kjøpte pisset mitt og lot meg gjøre det.
Hvem var de tre regissørene?
Vi snakker om… Jeg kan ikke nevne navn,
for de sa jo selvfølgelig nei.
Kan jeg bare komme med noen navn?
-Får jeg prøve? -Ja.
-Ricky Schroeder? -Nei.
Martin Scorsese.
-Ikke tilgjengelig. -Nei.
Men du er i riktig liga.
-Ron Howard. -Ikke tilgjengelig.
-På nivå med Scorsese? -Nettopp.
I 20-årene ville jeg aldri hatt mot til å gjøre noe sånt.
Det ble en stor strømmesuksess.
Like stor som Squid Game?
Jeg vet ikke.
-Den var enormt velykket. -Enkelte likte den.
Jeg elsket første sesong. Jeg tenkte: "Fy flate, så fantastisk."
Takk.
Og så begynte jeg å tenke på…
-Det gikk litt opp i sømmene. -Nei, nei.
Men etter hvert begynte jeg å lure: "Hvor mange har dødd i den serien?"
Hvor mange har vi kverket på nye og interessante måter?
-Det var mye vold. -Jeg vil bare ha et tall.
Den utrolige forfatteren Chris Mundy har nok svaret på det.
Men det var minst én per episode.
Noen skulle dø i manuset.
Vi var klare til å filme, og jeg sa: "Vi har sett en kule i panna før."
Alle er lei av å se det.
Jeg ringte Chris mens jeg var på settet.
"Chris, vi filmer nå.
Vi står foran en vakker peis, og det er en ildrake her
med en veldig fin spiss.
Kan vi kjøre den gjennom halsen hans?"
Og han sa: "Kjør på."
Fikk dere noensinne telefoner fra representanter for Ozark-innsjøen?
-"Du, da!" -"Vi dreper ikke folk i hytt og vær."
De var faktisk helt med.
De begynte å selge eiendom i hytt og vær.
"Du får stedet til å se så flott ut." De mente nok kinematografien.
Hvor lang tid tok det fra start til slutt?
Fra start til slutt?
-Fem år. Kanskje. -Fem år? Wow.
En stor forpliktelse.
-Mye hjemmefra. -Ja, veldig.
Jeg dro hjem hver helg for å være med den gjengen der.
-"Den gjengen der", sier han. -Det mangler en. Franny, 18.
-Hvorfor kom hun ikke? -Hun er med kjæresten i Rhode Island.
-De bir voksne, og så vil de… -Rhode Island.
Jeg håper dette ikke klippes ut, for jeg vil at denne stakkaren
skal bli så flau over at du og jeg snakker om henne.
Om jeg snakket sånn om sønnen min, ville jeg aldri sett ham igjen.
Sier du det?
Franny og Maple er ikke sjenerte.
Maple gjør mye rart. Hun er basketballstjerne.
Så bra.
Hun er også utrolig god på volleyball og skateboard.
Hun var den første jenta som spilte på guttelaget i basket på skolen.
Det er ikke…
Er det sant?
Hun er god. Hun kunne spilt mot deg.
Dave er rå.
Har dere sett ham? Gutten fra Indiana kan hoppe.
-Hvor mange kamper ser du per sesong? -Tjue eller 30.
-Jøss. -Ja.
På sommeren har de quiz, og så får du være på Kiss Cam.
Jeg ber dem om å ikke filme meg. Jeg blir flau.
Vi har en quiz her.
-Er det sant? -Du gjør det nok bra.
Kan vi ta første spørsmål? Vi får se hvem det er.
-Jason. -Mookie. Han sa navnet mitt.
Hvem er den eneste spilleren som vant en MVP-pris
i American League og National League?
-MVP? Shohei. -Shohei.
-Jeg går for Shohei. -Vi tror Shohei.
Svaret er Shohei Ohtani.
-Ja! -Ta av deg skjorta.
-Er dette strippepoker også? -Et spørsmål til.
Jason.
Hvem er eneste pitcher i MLBs historie som har vunnet NLCS MVP,
World Series MVP og Cy Young i samme sesong?
Jeg tror det er Sandy Koufax.
-Dave sier Sandy Koufax. -Sandy Koufax.
-Svaret er Orel Hershiser. -Faen.
Pokker ta.
-Det skulle jeg visst. 1988. -Det var Freddy Freeman.
-Han sa også Jason. -Vi tar et par til.
Jason, på 80-tallet før en kamp på Dodgers Stadium,
hvilken legendarisk kommentator takket nei til Lettermans invitasjon
til å være gjest på The Tonight Show?
Clay Kershaw.
-Gjest på The Tonight Show? -Ja.
-Var du gjestevert? -Jeg var gjestevert det året.
ABC hadde Monday Night Football.
Jeg kom bort til denne personen og sa:
"Det ville vært flott om du var gjest på The Tonight Show.
Det blir moro."
Og personen sa: "Nei, det blir det ikke."
Du ga meg et hint med ABC Mondays.
-Var det Howard Cosell? -Ja.
-Hvorfor sa han det? -Jeg var teit, og han var Howard Cosell.
-Hadde han sett programmet? -Sikkert.
-For en dust. -La oss bekrefte det.
-Howard Cosell. -Ja.
Takk.
-Et til. -Vi har én feil.
-Jeg tror jeg rotet alt til. -Det var din feil.
Jeg kom for å lage kvalm.
Sent på 80-tallet på Dodgers Stadium,
hvem var det som ble fortalt av den legendariske
autoritære dommeren "Cowboy Joe" West,
etter å ha blitt introdusert av Tommy Lasorda:
"Du skulle ha barbert deg."
Kurt Gibson?
La oss se hva svaret er.
Svaret er David Letterman.
Ja!
Det skjedde der nede. Vi kom gjennom den porten der.
Det var meg, Tom Draeson, Tommy Lasorda. Her kommer Joe West.
Jeg vet hvem han er.
Jeg hadde ferie, så jeg hadde ikke barbert meg.
Det var ikke sånn.
Tommy sa: "Joe, møt Dave." "Hei. Hyggelig."
Og han sa: "Du må barbere deg."
Og jeg sa: "Er det en regel?"
-Han sa: "Jeg skal undersøke det." -Om du spiller for Yankees, så.
-Fortell om SmartLess. -Ja, ok.
Det tok meg et par øl å forstå podkaster.
Den første jeg fulgte med på, var den med Mark Merritt.
Så hørte jeg om den til deg og vennene dine, Sean og Will.
Og så hørte jeg hvor mye dere tjener. Da begynte jeg å følge med.
Du må være lei av å forklare hvordan prosjektet startet.
Egentlig ikke, for jeg setter veldig pris på
alle som lytter. Takk.
Det er en mulighet for meg og to av mine beste venner, Will og Sean,
å snakke sammen en gang i uka.
Vi begynte på Zoom.
Will skulle starte en podkast om det å være nykter som het The Journey.
Jeg tenkte: "Ingen vil høre på podkasten din om å gå tur.
Jeg kan være med, og så kan vi prate dritt og ha det gøy."
Han er morsom.
-Jeg har beundret ham lenge. -Will Arnett får meg alltid til å le.
Han er så forbaska morsom.
Et spørsmål til. Du drar hjem til ham.
La oss si at han åpner garasjedøren.
Er garasjen full av Reese's Peanut Butter Cups?
Han har nok noen liggende.
Om du vil ha søppelmat, så drar du hjem til Will Arnett.
Det er skammelig.
Han har to tenåringer hjemme, så han må ha et lager.
Men det er ikke til dem.
-Hvordan vokste podkasten? -Vet ikke.
Det var covid, og folk gjorde hva som helst
for å være i kontakt med hverandre.
Det var en dyster tid.
Vi inviterte våre superstjernevenner.
Dax var vår første gjest.
Will Ferrell var også en tidlig gjest. Jimmy Kimmel også.
Vi hadde ikke råd til deg. Nei da, jeg bare tuller.
Dave var veldig hyggelig. Han kom i egen person
da vi lagde dokumentaren vår for HBO.
Det var enormt for meg.
Podkasten hadde gått i fire år da jeg ble invitert.
Vi visste hvem du var, så vi måtte skjerpe oss før vi ringte deg.
La meg spørre deg om det. Det begynner som en hobby som blir…
Du finner ikke bedre jobb enn når det er en hobby først.
"Vi gjør det vi gjorde gratis. Vi har det gøy, og det var nyttig."
Ikke bare for oss. Og så kommer det noen og sier:
-"Dette er verdt $ 100 millioner." -Jeg mener…
-Hva mener du? -Vel…
Hva mener du?
Podkastøkonomien er en gåte for meg.
-Meg også. -Ikke sant?
Blir det ikke bare en hyggelig hobby da?
Og plutselig så er den verdt 100 millioner?
Ja, og det kommer av at Paul McCartney var gjest en gang.
Hvordan hadde han hørt om det?
Så fort intervjuet var ferdig… Han var gjesten til Sean.
Vi har en fjollete avslutning på to minutter.
"For en bra gjest."
Jeg spurte Sean hvordan han kjente Paul McCartney.
"Jeg gjør ikke det. Han ringte oss."
Det var da jeg skjønte
at podkasten hadde blitt en hit.
McCartneys folk hadde valgt den ut.
Tallene var vel såpass høye at det var verdt McCartney.
Det var veldig flaks for oss.
Hva mer kan vi si om deg og din ville suksess?
Jeg ble nettopp ferdig med en ny Netflix-greie kalt Black Rabbit.
Jeg var veldig nær å få bli med i Black Rabbit.
-Veldig nær. -Stemmer.
Dave bor i nærheten av der vi filmet en dag.
Jeg jobbet ikke den dagen.
Men du gikk forbi settet og sa:
"Hva er det dere filmer?" Og så satte han seg ned
foran monitorene, der regissøren sitter.
Fikk du hodetelefoner? Hadde du noen kommentarer?
Jeg ville så gjerne være med i serien.
-Spurte du? -Selvfølgelig!
Jeg hadde vært i retten. Jeg hadde jurytjeneste den uken.
-Du tuller. -Nei. Jeg krever rettferd.
Det var en rekke uhell den dagen, så jeg gikk hjem til fots.
Jeg kom hjem, og så var det en enorm filmproduksjon.
Jeg satte meg ned og spurte om å få låne en telefon.
Jeg hadde ikke telefon og måtte komme meg hjem.
Hun sa: "Greit." Jeg ringte folk for å komme meg hjem.
Jeg spurte henne om hva som foregikk.
Hun sa hva det var, og jeg sa at jeg ville være statist.
Da sa hun: "Greit for meg."
Fikk du ikke komme foran kamera da?
Nei, for de var veldig hyggelige folk som mente det ville vært helt topp
om jeg ødela seriens aller siste scene.
Jeg vet hvilken scene.
Du jobber med den nå. Den blir redigert.
Du regisserte og produserte den.
Jepp. Jude Law og jeg spiller brødre som driver
en nattkubb på Lower East Side. Og så går noe galt.
Folk dør, og vi prøver å løse det i løpet av åtte episoder.
-Uansett, gratulerer med det. -Takk.
Jeg vil vite hva jeg har utelatt, og hva jeg har vært uaktsom med.
Er det noe mer du vil si?
Takk til alle de snille menneskene som kom i dag.
Er vi i mål?
-Jeg tror det. -Klarte vi det?
Det er så hyggelig å se dere. Beklager at vi ikke har møttes her før.
Ønsk din andre datter lykke til. Din søster, i Rhode Island med kjæresten.
-Takk for at dere kom. -Takk.
Neste gang:
-Vil du prøve en gang til? -Ja.
Dave og Jason fortsetter å bygge opp selvtilliten på banen.
Jeg har alltid vært god på andre base.
Han hadde ikke det.
-Der har vi det. -Den faller.
-Jeg rekker andre base. -Det rakk han ikke.
-Jeg lar den være der. -Det gjorde han ikke.
-Få tre til. -Nei, vi gjør ferdig bøtta.
Det er krigsropet ditt.
Og bare så det er sagt, så vet alle at Ron Howard ikke er en drittsekk.
Tekst: Ekaterina Pliassova