Ти збирався представити мене, але я представлю тебе.
Девід Леттерман тут.
Девід Леттерман запросив мене на шоу, але я люблю все робити по-своєму.
Тож я перекрутила все й сказала: «Ти можеш бути в моєму шоу».
Тож це моє шоу.
Наскільки драматичною я можу бути, виконуючи цю пісню?
Намагатися бути якомога драматичнішою?
Гаразд.
МОГО НАСТУПНОГО ГОСТЯ НЕ ТРЕБА ПРЕДСТАВЛЯТИ З ДЕВІДОМ ЛЕТТЕРМАНОМ
Я найбільше боялася звільнення. І як гарно це тепер звучить?
Коли хтось каже: «Тебе можуть вигнати.
Може, вони не хочуть, щоб ти це робила». Я кажу: «Слава богу».
Я ніколи не хотіла це робити. Не знаю, навіщо робила.
«Знаєш що? Скасовано».
Я люблю це понад усе. Не брехатиму.
Коли казали, що йтиме дощ, я питала скільки.
Ти колись відмовляла себе від чогось і шкодувала про це?
Ти колись переконувала себе робити щось і шкодувала про це?
Я майже відмовила себе зустрітися з тобою.
Я серйозно.
-Я завжди знаю… -Чому ти відмовляла себе?
Бо я трохи…
з обережністю ставлюся до розмов про себе
й відчуваю, що якщо сидітиму тут, у такому місці, як «Шато»,
що наче другий дім для мене, перед вогнищем,
в умовах, де треба бути чесною,
я б хотіла бути в безпеці, бо більшу частину свого життя
мені здається, що я в небезпеці
через великі натовпи,
переслідування автобусів.
Стільки всього відбулося на шляху «Шоу має тривати»,
і тепер я розумію,
що шоу може тривати.
Але концепція «Шоу має тривати» більше мені не підходить.
Я сказала це на «Греммі».
Після генеральної репетиції за день до шоу
я пішла до продюсерів. На питання, чи я задоволена,
я сказала: «Так, думаю, що зроблю це».
Вони дивилися, наче їх вирве.
Вони такі: «Що ти маєш на увазі?»
Я сказала: «Я все ще… я так думаю». Вони не могли повірити, що я це сказала,
бо пісня Flowers була ключовим моментом шоу.
Важливо було, щоб я виступила.
Того вечора на «Греммі»,
здається, було величезне свято жінок у музиці.
Ти дружиш з усіма тими жінками? Ви збираєтеся разом і…
Я не дуже активна.
І не беру активної участі в спільноті
інших виконавців, артистів і знаменитостей.
Я не почуваюся своєю серед них.
Але є певні артисти й…
Як-от Бейонсе, яку я… тобто така, як ми.
Ми давно «знайомі».
Коли мені було років 15,
я виступала з Бейонсе й усіма дівчатами.
Я була затиснута між Ріанною і Бейонсе.
Вони були дорослі, розкішні й десь такого віку, як я зараз.
Вони височіли наді мною, це було приголомшливо.
Я була дуже маленька з прищами, брекетами на зубах.
Я стояла біля всипаної діамантами Мераї Кері.
Бейонсе була така добра до мене,
і просто, побачивши її,
я відчула зв'язок,
може, трохи глибинний.
Ми про це не розмовляли, тож, можливо, ми з тобою
більші друзі, ніж я з Бейонсе, але ми з Бейонсе маємо…
Доброта й послідовність — це головне,
тож я беру участь у спільноті так. Але це про якість, а не кількість.
Я не дуже активна в цьому.
Я знаю, що це твоє шоу, але це нагадало мені історію.
-Ти знаєш, хто такий Джонні Карсон? -Звісно.
А для мене Джонні Карсон…
Коли я вперше вів «Вечірнє шоу»,
він тут, а я там, я озираюсь,
і це наче ти їдеш в автобусі й упізнаєш:
«Я бачив цього хлопця на 5 доларах. Дідько. Це Ейб Лінкольн!»
-Ось як було. -Так.
-Це не пройшло. -Так.
І чомусь, помилково,
він запросив мене на вечерю.
Ми повечеряли, а під час останньої зустрічі
ми плавали Гудзоном на його яхті.
-Ось так. -Це все!
-Кожна хвилина була нестерпною. -У Бейонсе теж є яхта.
Тож з-поміж усіх на «Греммі» я подружилася з тією, що має яхту.
Ми з тобою схожі. Кажу тобі!
-Як близнюки. -У нас є схожі риси.
МАКІЯЖ
-Майлі? -Так?
Чим це відрізняється від процесу під час гастролів?
Ну, я не в роздягальні.
-Я в гарному історичному готелі. -Справді?
Логічно, це спортивні арени.
Зазвичай я в роздягальні,
мені кажуть брати шльопанці в душ, щоб не підхопити грибок.
Вони такі: «Це так круто. Ти тут. Це кімната футбольної команди».
Я кажу: «Я не хочу в душ, де вся футбольна команда…»
Якби тобі довелося робити це решту свого…
Скажімо, наступні чотири роки. Невеликі майданчики по всій країні.
Шоу такого типу, яке ми побачимо сьогодні. Тебе б це влаштувало?
Гадаю, нудьга — це каторга для мене,
тому я б не хотіла брати на себе зобов'язання на чотири роки,
щоб не стало нудно.
Так.
Бо це можливо.
Але ти все одно робиш те, що любиш — виступаєш.
Іноді через два з половиною роки ти вже це так не любиш,
як два з половиною роки тому.
Тож ти можеш це припинити.
Ти б не вирішила: «Треба повернутися в "Медісон Сквер Гарден"».
Або «Рітц» чи «Фор Сізонс» з гарними номерами,
але колись таємниця розкриється, бо зараз це лише за запрошенням.
Це ексклюзив.
Тож зараз це дещо священне.
Ми зараз у «Шато Мармон».
А це ти. Ти тут. Що тебе приваблює? Який зв'язок?
Це чудове місце.
Так.
Мені подобається, хто заходить у двері в цьому місці,
бо ти ніколи не знаєш, хто це буде.
І це дуже легендарний і культовий готель у Лос-Анджелесі.
Це не просто так.
Побудований у 1929 році.
-Так, довга історія. -Спершу це були квартири, тепер — готель.
Мій друг рік тому,
здається, рік тому казав:
«Майлі виступає у вестибюлі "Шато Мармон"
і робить це, щоб побачити…» Я не знаю.
Ти намагалася щось здійснити, казали, що це передувало
появі на «Греммі».
-Якби все пройшло добре, ти б… -Так.
-Це правда? -Наче.
У мене був концерт у Мехіко
за рік до першого виступу в «Шато Мармон»,
і в мене був дуже важкий досвід.
Щойно закінчився локдаун через Covid.
Там було понад 130 000 людей.
-Було справді… -Мехіко.
-Мені було дуже складно. -Зустріч у вузькому колі.
Це була найбільша кількість людей на твоєму шоу?
Може, або близько до цього.
Я гастролювала. Я виступала. Я все життя була на стадіонах і…
-Хіба це не божевілля? -…бути в ізоляції…
Усе життя ти була на стадіонах.
За винятком деяких професійних спортсменів, ніхто не може такого сказати.
-Навіть у дитинстві… -Це божевілля!
…тато підіймав мене як Сімбу, тримав над натовпом і…
-Як Сімбу. -Як Сімбу.
Я справді любила це.
Я ніколи не плакала. Я була не проти цього.
Мені це подобалось, і до того часу, як я доросла
до того, що він називає «втечею від няні»,
я вилазила туди, намагалася взяти мікрофон і заспівати.
Я завжди була серед натовпів на стадіонах,
потім мене замкнули, і я була в ізоляції понад рік,
потім мені було важко інтегруватися зі 130 000 людей.
Я не знала, як впоратись із цим,
і це дуже хвилювало мене.
Щоб потрапити до «Шато»…
Нам вдалося потрапити сюди завдяки виступу в Мексиці.
Це було в листопаді, а через рік, минулого листопада,
відбулося перше шоу в «Шато», я зробила це сама,
це було за кілька днів до дня народження, і подарунком на день народження
стало відновлення любові до виступів і музики
й розуміння, що музика може бути
для тисяч чи мільйонів людей, як у випадку «Греммі»,
або лише для друзів і родини.
-Або подарунком собі. -І приносити таке саме задоволення.
Бо лише фраза «ці люди тепер твої друзі»…
Не твої…
Не знаю, як назвати 130 000 людей, які дивляться, як ти співаєш.
Ти знала про «Шато Мармон». перш ніж почала працювати, так?
Так, я тут добре проводила час. Це інше. Це місце з історією.
Я особисто відчуваю, що є…
Тут панує відчуття «якби стіни могли говорити».
Твоє обличчя змінилося, коли ти сказала, що добре проводила тут час.
-Так. -Здається, я розумію як.
Так, мені тут було добре.
Я радий можливості поговорити з тобою.
Я поясню, чому я радий. Це стосується тільки мене, цікаво тільки мені.
Не думаю, що інші зрозуміли б цю динаміку. Ми з тобою вже зустрічалися,
може, лише раз, може, двічі, але одного разу точно.
Я щовечора вів шоу на CBS.
Ти була гостею на шоу. Здається, це був 2010 рік.
Так.
Ось чудова талановита Майлі Сайрус.
-2010. -Я знаю, що це був 2010 рік.
Через мій одяг і зачіску.
-Так. -Такого більше не буде.
Для мене чи для когось іншого.
-Тобі було 17, так? -Так.
Я хочу дізнатися, яким було твоє бачення? Чим ти тоді займалася?
Чим твоє життя в 17 сильно відрізнялося від сьогоднішнього?
Я тоді була молода й дуже зайнята.
-Так, і ти все одно знімалась у шоу? -Так, знімалась.
До кінця.
Так, думаю я відкривала себе
і свою особистість завдяки цьому персонажу.
Бо я грала його майже стільки, скільки була собою.
І це було наче…
Мабуть, він змінив мене: я розвинулася
як персонаж так само, як я розвинулася сама.
Тож я відчуваю, що переплелась із цим персонажем.
Цей персонаж майже втілився в те, ким я є зараз,
тож я дуже відрізняюся від людини, яка сиділа з тобою
багато років тому.
Але багато чого збереглось і залишилося незмінним.
Це… І це знову просто для мене. Це був хороший досвід?
-Я пам'ятаю це, але більше… -Яке підтвердження.
Послухай, я пам'ятаю, що на мені було щось,
що я вважала дуже крутим у 2010 році.
А тепер, коли я бачу фотографії, де я сиджу поруч із тобою…
Не треба більше робити таку зачіску.
-Мабуть, те саме стосується і мене. -Або носити шкіряні штани.
Я хотіла, щоб люди знали, що я не Ханна Монтана,
образ Ханни асоціювався з пишною спідницею і взуттям «Док Мартенс»,
я хотіла, щоб усі знали, що я не ця людина.
Це був початок
чи ти вже була в процесі виходу із цього образу?
Думаю, коли я зустріла тебе,
уже рік чи два тривав процес…
-Виходу? -Так.
Я ще не пішла із шоу,
але почала жити активним життям.
Наче я була п'яна до того часу, коли побачила тебе.
Я випила, мабуть, щось покурила,
і пам'ятаю, на знімальному майданчику був продюсер,
він сказав, що цей лев не повернеться в клітку,
бо я щойно відкрила свою дику натуру.
-Я ніколи не думала про це. -«Лев не повернеться в клітку».
Я просто пам'ятаю, що все змінилося,
коли я почала жити активним життям.
-І тоді… -Так, як живуть 17-річні.
Так.
Ти вважала себе відкритою, коли була набагато молодшою.
-Так. -Ти хотіла бути такою.
Ти відчувала, що це доводить, що ти чесна, тобі й світу.
Це було основне. Чесність була основною цінністю.
Мої батьки, мама, яку ти зустрінеш пізніше…
-Тіш. -Тіш. Вона просто чесна.
Вона не знає, як це бути іншою.
Моя мама найтепліша,
найхаризматичніша, весела, чесна людина.
Думаю, що я успадкувала це від неї, але я думала,
що маю ділитися всіма почуттями, бо це було чесно.
І тепер я дізналася, що Доллі, моя хрещена мати, робить це найкраще.
Це Доллі.
Вона є сама собою, але є різні рівні.
Це створює…
Ми такі близькі з нею, але ми не відчуваємо, що знаємо її.
Є речі, які залишаються таємницею.
-Включно з частиною наших стосунків. -Поговорімо про Доллі.
Бо важко згадати Доллі Партон…
-А потім відкинути її. -Типу: «Та сама Доллі Партон?»
«Ні, не та Доллі Партон».
Стосунки почали розвиватися, коли ти була крихітною,
тобі було три, п'ять, вісім років.
Я не пам'ятаю нашої першої зустрічі. Я була маленька.
Тато працював із нею в 90-х, а потім…
«Працював із нею» — це гастролі? Концерти?
Так, у них були спільні композиції, і, думаю, тато гастролював із нею.
І коли вона грала мою тітку, вона зіграла мою хрещену в телешоу.
Усе підійшло.
Ось що я маю на увазі, коли кажу, що персонаж вплинув на те, ким я є.
Частина…
Оскільки я розвивала
як людина, граючи персонажа,
свої риси, я не бачу різниці. Частина мене — цей персонаж.
Це трохи стосується моїх стосунків із Доллі.
Ханна Монтана відома своєю світлою перукою
та особистістю, яку вона може вимкнути
й бути звичайною дівчиною вдень і суперзіркою вночі.
І я розумію, що саме це Доллі робить майже все життя.
Вона завжди в перуці й в образі Доллі.
-Справа не в… -«Вона в образі Доллі».
Створення цього персонажа — це не лише про вигляд і дії.
Ти влучно описала те, що ми знаємо про неї,
гадаю, це майже повна картина.
Розкажи нам щось про Доллі, що змусить нас затамувати подих.
-По-перше, про «Доллівуд». -Так.
Вони просто друкують гроші там, чи не так?
Я можу розповісти про «Доллівуд» те, що вона справді часто їсть там.
Якби вона запитала, що я хочу на обід, це…
Вона їсть їжу з «Доллівуду».
Що я можу розповісти про Доллі,
не розповідаючи про таємну частину наших стосунків:
вона не боїться вести важкі розмови.
-Наведи приклад важкої розмови. -У нас була важка розмова з нею.
Я сказала: «Мені цікаво, чи я буду на «Греммі».
А вона сказала: «Ну, звісно, ти будеш на «Греммі»
й ти не просто з'явишся, а хизуватимешся
і повністю будеш такою, якою ти є зараз переді мною».
І додала: «І не забудь про красу.
Зачіску, макіяж, весь образ».
Знаєш, це броня для нас. І вона сказала мені…
Вона вміє це говорити. Вона завжди це мені казала.
«Ти будеш собою, я — собою, і разом ми будемо собою».
Вона не казала мені бути Доллі.
Вона не казала бути чарівною, ховатися за блискітками й зачіскою.
Вона казала бути собою.
Я хотіла сказати дещо цікаве про гламур.
-Я знаю, що ти вчився… -Ти назвала це гламуром.
-А це лише макіяж. -Гламур.
Так, але, як ми казали, у цьому є певний умисел.
-Він злісно на мене поглянув. -Це гламур!
-Він подивився на мене, наче… -«Це не макіяж!
Це гламур!»
Вибачте.
Але ти мав дізнатися більше про мене до цієї розмови.
Я дізналася про тебе.
-У тебе був однаковий вигляд тривалий час. -Це добре чи погано?
-Ні те, ні те. Просто факт. -Залежить від того, як було спочатку.
Я про те,
що підготовка — це те, що мені добре знайоме.
Те, чим я займаюся все життя.
Те, у чому я орієнтуюся так само добре, як у чомусь іншому, або й краще.
Я більше часу витрачаю на підготовку, ніж на водіння.
Я вмію готуватися. Розумієш?
Дозволь спитати… Дестіні Гоуп Сайрус.
-Так. -Що це було?
-Ти про що? -Це…
Це великі очікування.
Саме це мене цікавить.
-Ну… -Твої батьки тобі це пояснювали?
Батьки думали, що моя доля — нести надію світу.
-Це мило. -Мило.
-Але завелике навантаження для дитини. -Це складно, і до того…
Але я думаю, що…
із самого початку це створило намір, який ми не завжди маємо.
Іноді бажання мати дітей це лише:
«Цікаво, який вигляд ми б мали з партнером, якщо нас змішати".
Уже виходжу.
-«Убер» чекає. -Так!
Я знала, що ти не залишишся на шоу. Покликати маму?
Гаразд, мамо. Я більше не можу говорити, бо роблю губи.
-Можеш прийти й замінити мене? -Мені хвилюватися через прихід мами?
Ні, вона знає, що ми говоримо про гламур, і на цю тему
нам є що сказати.
-Я почула слово «гламур»? -Так.
Хтось сказав «гламур»?
-Привіт. -Привіт.
-Як справи? -Хто ти?
-Брехня.
Ти милий.
Я сказала, що мені страшно, а Майлі порадила пофліртувати з тобою.
-Це легко. -Працює.
Це твоя мати.
Що? Працює. Це називається емоційна маніпуляція.
Це завжди працює. Жінки це вміють.
-Сідай, мамо. -Гаразд.
-Радий знайомству. -Я теж.
Дякую, що ви з дочкою знайшли час.
Я б не пропустила цього.
-Я була… -Неправда!
-Це неправда. -Вона намагалася пропустити.
Вона подзвонила вчора й сказала… Ні, вона мені написала:
«Привіт, Ем-Сі. Сподіваюся, ти зрозумієш.
Не думаю, що можу зустрітися з Леттерманом.
-Я так нервую». -У моїй сім'ї таке часто.
Так.
Усе, що я про тебе знаю, вражає,
бо працювати із членом сім'ї,
власною донькою, і керувати
обома аспектами, багатьма аспектами такого існування,
і досі підтримувати дружні, щасливі стосунки —
це дивовижно й чудово. Треба віддати тобі належне.
Як це можна зробити?
У якийсь період вона, мабуть, була невиправна.
Слухай, були часи, коли вона робила божевільні речі,
як і будь-яка дитина.
«Як і будь-яка дитина». Це те, що пропущено.
Але я теж читав, що в неї була комендантська година до 20 років.
-Так. -Це негуманно.
«Міжнародна амністія» займеться розслідуванням.
-Правила написані, щоб їх порушувати. -Це правда.
Їх наявність не означала, що я їх дотримувалась.
Якщо чесно, я хотіла, щоб Майлі
була якомога довше під моїм дахом.
І, чесно кажучи, я найбільше боялася, що вона виїде.
У неї точно були кошти, які давали можливість виїхати до 18 років.
Це часто буває з дітьми в Голлівуді, але вона цього не зробила.
Вона була вдома. Я намагалася менше з нею конфліктувати.
Ви двоє. Знайдіть інше місце. Мені треба готуватись.
-Боже мій! -Що? Вибач. Треба йти.
-Ой! -Ну, знаєш.
-Треба йти. -Час іти.
-Я піду з ним. -Я знаю, що тут усе проінвентаризовано.
Ти вперше співала Flowers у цій будівлі?
-Так? -Так.
Чому саме тут? Чому?
І розкажи про цю пісню, що вона означає,
і все, що можеш розповісти про неї.
Це хороша пісня.
Flowers особлива тим —
що це історія і пісня,
які я заслужила.
Це чесна історія.
І це не лотерейний білет. Іноді пісні бувають лотерейними білетами.
-Що це означає? -Вони просто з'являються в тебе.
-Розумію. -Як-от Party in the USA.
Це був лотерейний білет.
Вони написали цю пісню і вибрали мене з-поміж усіх людей у світі,
вважаючи, що я маю бути її голосом, тут не було чогось глибшого.
Гадаю, це можна побачити з резонансу цієї пісні.
Можна відчути різницю в глибині пісні, як-от Party in the USA.
Це стосується не лише теми, але й емоційної відстороненості,
яку я відчуваю.
Я відчуваю надзвичайну емоційну прив'язаність до пісні Flowers,
бо я прожила кожне її слово.
Мені подобається те,
що тема така проста.
Це не… Не треба надто заглиблюватися в роздуми,
щоб написати: «Так, але я можу купити собі квіти».
Але на практиці
це потребує зусиль, коли ти по вуха в цьому безладі.
Так, насправді,
коли я писала Flowers, я постійно змінювала приспів.
Спочатку ми написали:
«Я можу тримати себе за руку, але я не можу любити себе так, як ти».
Це більше нагадувало 1950-ті й викликало справжній сум.
І коли я пішла додому, я продовжувала метатися.
Я не могла вирішити, бо обидва варіанти здавалися правдивими.
Обидва здавалися однаково живими й були особливими й правдивими.
Є різниця, коли хтось інший тебе любить.
Ти почуваєшся по-різному, коли купуєш квіти
й отримуєш їх від того, кому ти небайдужа.
А потім святкування, яке… Я ніколи так про це не думала.
Я ніколи не думала, що стільки речей, які ми шукаємо в стосунках,
ми можемо зробити самі, але спершу потрібно мати
не лише здорові стосунки із собою,
треба любити себе.
Але це також підкреслює,
чого може бракувати в цих стосунках.
«Я можу купити собі квіти. Я можу тримати себе за руку.
Так, але це не те, на що я сподівалася».
-Так? Точно. -Так.
Тому це одна з найсумніших…
Це одна з найсумніших написаних мною пісень.
Це був катарсис?
Це змінило щось для тебе?
Кажу тобі, пишучи її, ти відчуваєш одне, а коли ти її так любиш —
зовсім інше.
Я ніколи так не пишалась успіхом пісні,
і це те, про що ми говорили, — лотерейний білет.
Це тому, що це заслужено.
Ти почуваєшся інакше, коли люди розуміють її.
-І реакція на неї була приголомшлива. -Так.
Як ви? Гарно проводите час?
Так!
У нас усе було добре
Чудово
Мрія, яку не можна продати
Ми мали рацію
Поки все не змінилось
Побудували дім
Потім спостерігали, як він горить
Так, я не хотіла тебе кидати
Я не хотіла сваритися
Я почала плакати
А потім згадала
На мені Alaïa
Я можу купити собі квіти
Написати своє ім'я на піску
Розмовляти із собою годинами
Казати речі, які ти не розумієш
Я можу танцювати із собою, так
Я можу тримати себе за руку
Так, я можу любити себе краще, ніж ти, любий
Пофарбую нігті у вишневий
У тон троянд, які ти залишив
Жодних докорів сумління Я ні про що не шкодую
Я пробачаю кожне твоє слово
Але я не забуду
Що я не хотіла тебе кидати
Я не хотіла сваритися
Я почала плакати
Потім згадала, що я з усіма вами
Я можу купити собі квіти
Написати своє ім'я на піску
Розмовляти із собою годинами
Казати речі, які ти не розумієш
Я можу танцювати із собою всю ніч
Я можу тримати себе за руку
Бо я можу любити себе краще, ніж ти
Можу любити себе краще Я можу любити себе краще, любий
Любити себе краще Я…
Я не хотіла тебе кидати Я хочу
Я не хотіла сваритися
Я почала плакати, а потім згадала, що я…
Я можу купити собі квіти
Написати своє ім'я на піску
Розмовляти із собою годинами
Казати речі, які ти не розумієш І ніколи не зрозумієш
Я можу танцювати із собою, так
Я можу тримати себе за руку
Так, я можу любити себе краще, ніж…
Так, я можу любити себе краще, ніж ти
Ніж ти
Я чув одну твою фразу, яку не до кінця розумію.
«Я творча людина, але я також знаю, що мене створили», і…
-Це всіх стосується. -Так.
Поясни, як це працює. Що це означає?
Отже, я творча від народження. Я знаю це.
З дитинства я писала пісні й малювала абстрактні й незрозумілі речі.
Я від природи творча натура,
але в мене й в інших людей є різні сторони або образи,
деякі з яких ми показуємо лише певним людям,
а деякі не показуємо нікому.
То ж я роблю це
в публічному масштабі,
але хочу пояснити, що цей образ чи персонаж не є моїм альтер-его.
Це повністю продовження моєї сутності.
Це моя природа. Це те, хто я.
Мені не властиво жити серед неправди,
але ми всі знаємо,
що є купа речей, які можуть стати правдою, навіть якщо вони суперечливі.
Можемо поговорити про ранній період життя в шоубізнесі?
Зокрема про Ханну Монтану. Поясни мені, як це відбувається.
Скільки років тобі було?
Було одне прослуховування, де сказали: «Ні, ти замолода».
-Так. -Що сталося?
Вони взяли когось старшого чи відклали зйомки?
Так. Після першого кастингу
мене не взяли, а зняли пілотну версію з іншою дівчиною.
Потім показали це людям.
-Дітям. -Фокус-групі.
-Вони не сприйняли її. -Нахаби!
Вона їм не сподобалася. Люблю їх за це. Тоді я жила в Теннессі.
Я намагалася вирвати свої ікла.
-Ти вже вчилася в школі? -Так.
Так.
Вони подзвонили мені й сказали: «Повертайся».
Уся родина переїхала з Теннессі до Лос-Анджелеса.
Хто саме?
Спочатку лише я… Моя мама впорається краще.
У мене жахлива пам'ять, бо я успадкувала нарцисизм
від батька, і нічого не знаю про братів і сестер,
крім того, що стосувалося мене.
-Ого. -Тож я… Це правда.
Це нормально.
Я переїхала до Лос-Анджелеса, і це все, що я насправді знала/
Я була така молода й раділа, що буду на каналі Disney, бо я дивилася його.
Тебе не хвилювало те, що ти покидала школу й друзів.
Я була в захваті. Мені не подобалося в школі.
Мене жахливо цькували.
Через що?
Коли я була в шостому класі, було важко…
Важко бути дівчинкою в середній школі. У тебе є син, так?
З дівчинкою
все абсолютно інакше.
Отже, середня школа. У мене не найкращий вигляд.
Також я була дуже маленькою.
Більші дівчата штовхали мене.
Вони ображали мене вербально й були жорстокими.
Я боялася ходити в туалет у школі,
бо боялася, що один із хуліганів може побити мене.
Я просто… У мене дійсно не було приємного досвіду в школі.
Ти їдеш туди, і тепер ти в Disney,
мене приголомшив той факт,
що це був найуспішніший проєкт,
телевізійна синдикована програма, продукт у їхній історії,
навіть більше, ніж миші.
Прибуток від брендованих товарів
становив понад мільярд доларів.
У яку мить ти подумала, що тобі так пощастило?
Ти усвідомила, що тримаєш цих покидьків за носа?
Я не думала, що тримаю їх за носа, і я не…
Мабуть, думала, але не знала.
Ми з мамою не такі маніпуляторки.
Я не усвідомлювала свою силу, поки не подорослішала.
-Не усвідомлювала. -Було весело? Було багато роботи, так?
Як я вже казала, було весело й важко,
було й те, й інше.
Мене якось запитали
під час вечері з друзями…
Ми грали в гру, де ставлять глибокі запитання.
Мене запитали, як я бачу ідеальне життя.
Моє ідеальне життя — це синопсис мого телешоу.
Бути звичайною вдень і суперзіркою вночі.
Одне з моїх бажань — подорожувати світом анонімно,
щоб знайомитися з містами,
де я була на гастролях.
Моє ідеальне життя — бути такою, якою я є зараз, але подорожувати анонімно.
На інтерв'ю багато різних людей каже,
що батько — їхній герой.
У мене вдома такого не буде.
Ти колись думала так про свого тата?
Якщо чесно, мама — моя героїня,
а батько…
Я вдячна за…
по-перше, його гени. У тата чудове волосся, і в мене таке саме.
Але він теж
твердо стоїть на землі й має зв'язок із природою,
так було завжди, навіть коли він був супервідомим.
Я вдячна, що він був моїм орієнтиром.
Він майже створив для мене карту
того, що робити й чого не можна робити,
і він скеровував мене в обох питаннях.
І я думаю,
що в нас із ним різне виховання.
Мій тато ріс у бідності в дуже маленькому містечку.
Батьки розлучилися, коли він був маленьким.
У тата було важке дитинство,
і моє дитинство насправді…
Ми могли говорити про важкі часи й труднощі.
Було складно здавати домашку й учити свої слова,
але в мене була їжа й любов.
Я виросла в чудовому великому будинку, а в тата цього не було,
я відчуваю емпатію та співчуття
через його дитинство,
яке, очевидно, створило ту людину,
якою він є зараз і яку я дуже люблю.
Але він, мабуть, був фундаментально важливим,
як і твоя мама, на початку кар'єри, треба віддати йому належне за…
50%? Так само, як і мама, чи ні?
Вони різні. Їх не можна оцінювати за однією шкалою.
Так.
Без тата, я знаю…
я б не лише буквально не сиділа в цьому кріслі, мене б не існувало,
я б не існувала як людина, якою я є, бо…
мій тато як творча натура й художник у тому, як працює його мозок,
завжди змушував мене відчувати себе в безпеці,
бо ми дуже схожі в тому, що стосується певних наших ідей.
Тому я багато думаю про його погляд на реальність і життя,
який я успадкувала від нього, а не про те, як мене виховували,
насправді мене виховувала мама.
Малоймовірно, що обоє батьків виконують однакову роль
у твоєму житті?
Зазвичай один або другий
ближчі в процесі розвитку й дозрівання…
Справа не в близькості.
Гадаю, річ у тім, як мама виховувалася
в повній прекрасній родині.
Мою маму удочерили, її вибрали,
її батьки не могли мати дітей,
вони хотіли її понад усе на світі,
тож мама була бажаною,
її любили й вона отримала прекрасне життя.
Бабуся розбалувала не лише її, але й мене.
У батька такого не було.
Цікаво те, що ти кілька разів згадувала,
що важливою є не лише мама,
але і її мама.
Моя бабуся — це все. У мене тату з нею.
-Так? -Вона це все. Це моя бабуся.
Моя бабця. Вона очолювала мій фан-клуб до смерті.
Вона відповідала на кожен лист, який фанати присилали у фан-клуб,
до самої смерті, щодня, цілий день.
Отже, щоб поставити крапку на цьому,
у вас немає дистанції з батьком.
Просто так склалося.
Так, прекрасно те,
що мої батьки служили своїм дітям, і я це знаю.
Батьки служили нам і стільки пожертвували заради нас.
Вони робили можливим усе, про що ми мріяли.
Ти нічого не вживаєш. То що це означає?
Я інколи можу затягнутися маминим косяком,
вкрай рідко, бо він надто сильний.
Віз Халіфа відчув панічну атаку, бо мамина трава надто сильна,
тому я відмовляюся від цієї заяви.
Я більше не курю мамину траву, бо якось я зайшла до неї…
Перед цим я курила її траву кілька тижнів тому.
Я зайшла й зробила маленьку затяжку,
а потім не могла керувати авто три дні.
-І я не знала, хто я. -Ой.
Вона весь час курила, коли ти жила з нею?
Ні, якось ми дістали траву під час гастролів,
я, танцпідтримка, гурт і всі.
Я сказала мамі: «Гадаю, це може бути корисним для тебе».
Мама була дуже тривожна, мала проблеми зі сном.
І взагалі вона була дуже нервова, я сказала: «Тобі сподобається».
Вона така: «Добре, але нікому не кажи,
бо я хороша християнка. Я хочу переконатися…»
Але їй сподобалося.
Вона чудово почувалась і відтоді курила траву.
Гаразд, тепер про твоє невживання…
Ти нічого не вживаєш, крім випадків, коли інколи затягуєшся косяком.
Інколи затягуюсь косяком і це…
І навіть не! Наче… Часто я вдаю, що роблю це, щоб здаватися крутою.
-Я навіть травку не курю. -Ого, усе догори дриґом!
Я думаю, канабідіол дуже допоміг мені.
-Який ефект він мав? -Ніякого.
У цьому й суть. Усі мої друзі, що курять… Мама! «Друзі, що курять». Моя мама!
Вона запитує, який у цьому сенс. Я кажу, що це трава, що не викликає кайф.
-А вона: «Безтолкова!» -Так.
Але вона мені допомагає якоюсь мірою.
Але дим, байдуже, що ти куриш,
подразнює легені, твій стравохід, твій…
На думку спадає фраза, яку мій друг Пол Шаффер дуже любив…
Люблю Пола!
-«Горло Вегаса». -Так.
До речі, Полу подобалося працювати з тобою і Біллом Мюрреєм.
Мені теж.
Ми ще разом співали у Вашингтоні.
-Я там був. -Ти був там?
Я ніколи не курила траву перед концертом.
Пам'ятаю, ти вийшла й з гордістю сказала, що накурилась.
Ну, чорт забирай… Чому я вирішила зробити це?
Я не знаю.
-Пам'ятаєш, я забула багато слів? -Ні.
Тоді Пол Шаффер сказав:
«Давай ще раз».
-Ми щойно почали спочатку. -Я пам'ятаю цю частину!
Такого ще не було. Єдиний раз, коли я забула слова пісні…
Також у дуже невдалий час. Я грала в «Карнегі-Холі» з Боно.
-Нікудишнє місце! -Напередодні я вирішила напитися.
Я сказала, що якщо напишу книгу,
вона називатиметься «Боно більше зі мною не спілкувався».
Бо це місце, де ти… Це воно.
Ти зробила це.
Ти в «Карнегі-Холі» виступаєш із Боно й вирішила напитись.
Сидячи тут і розмовляючи з тобою, я чую різні голоси,
які нагадують мені про різних знайомих співачок.
Мені цікаво, коли ти була дитиною і навчилася співати,
чиї пісні ти співала тоді про себе?
-Тож… -Можливо, це були не твої.
Ти копіювала когось.
Гадаю, ми всі схожі на коктейлі
з усього, що нас надихало.
-Багато Стіві Нікса. -Так.
І багато Тіни.
Доллі, звісно.
Я дорослішала й не була схожа на Селін Діон.
-Хотіла б, але я багато слухала… -А Бріттані Говард?
Мені подобається співпраця Бріттані із Шоном Евереттом,
вони записали альбом Alabama Shakes.
Бріттані Говард — одна з моїх улюблених авторів пісень.
-Дженіс Джоплін? -Звісно.
Я робила кавери на Дженіс Джоплін, коли виступала перед 100 000 людей.
Приємно бачити фанів,
бо дехто з них приходить, щоб побачити різні версії мене.
Хтось прийшов побачити людину, з якою виріс.
Хтось хоче почути Party in the USA, хтось — новинки, які ще не видали.
Декому подобається те, що я роблю,
дехто цікавиться каверами, бо мої фани заново відкривають музику.
Ось дещо про сім'ю Леттерманів.
Я сиджу у своїй кімнаті з приглушеним світлом
і натрапляю на твоє виконання кавера.
І я кричу:
«Чорт забирай!»
Прибігає моя дружина Регіна. Насправді вона не бігла.
Вона питає: «Що таке?» А я: «Вона робить кавер на Pink Floyd!»
Я додав: «Ніхто, — вибачте, — ніхто не робить каверів на них».
Я зробила кавер, коли була у Вегасі десь…
Мабуть, це останнє, що варто було зробити
на заході iHeartRadio у Вегасі.
Ні! Чому?
Бо я не пам'ятаю, хто був переді мною,
але це, мабуть, було щось таке:
«І тепер після Джастіна Тімберлейка, це захопливо,
Майлі заспіває пісні, на які вам усім начхати».
-Що це каже про мене? -Знаєш що? Я зробила це заради тебе.
-Благослови тебе Бог. -Хтось у підвалі дивиться нас.
Інколи можна почути Pink Floyd, але ти ніколи не почуєш…
Я подумав: «Боже, вона була частиною Pink Floyd».
Слухай, я виконувала A Boy Named Sue
під час гастролів Південною Америкою з альбомом Bangerz, і…
-Усе пройшло так, як ти можеш уявити. -Так.
Це не був справжній хіт.
Це було в епоху, коли я їздила верхи на гігантському хот-догу,
показувала язик,
а потім робила перерву, щоб заспівати A Boy Named Sue,
у місці, де є мовний бар'єр.
Отже, жарт не дуже зрозуміли.
Я думав, це…
Я вірю, що це чудово, бо якщо людина приходить,
щоб побачити, як артист виконує свою музику,
яка насолода, коли додаються різні елементи.
Я був приємно приголомшений.
Ти
один з небагатьох натуралів, якщо не єдиний ,
що приходив на такий захід.
Сюди ходять за запрошенням, треба бути геєм, щоб отримати його.
І ще один Девід, який мені дуже подобається — Девід Бірн.
Він просив мене знятись у фільмі «Не шукай сенсу».
Вони випускають альбом і мають людей, які роблять кавери.
Але я люблю все робити по-своєму.
Тож я не просто зробила кавер, а переписала пісню.
І… Я це зробила.
Моя інтерпретація була така:
Девід Бірн робить кавер на Джонні Кеша, який робить кавер на Кайлі Міноуг.
Ось ця версія.
І ми зіграємо її для вас.
Я не можу змиритися з фактами
Я напружена, нервова, не можу розслабитися
Я не можу спати
Бо моє ліжко горить
Не чіпай мене, любий Я ж казала, що я наче провід під напругою
Ні, я не можу змиритися з фактами Ні, ні, ні
Я напружена, нервова, не можу розслабитися
Я не можу спати
Бо моє ліжко горить
Ні, не чіпай мене, любий
Я ж казала, що я наче провід під напругою
Якщо знаєте цю пісню, це стандартна частина.
Псих-убивця Що це?
Краще втікай
Моя нова частина.
Кохаю тебе псих-убивця
Я кохатиму тебе вічно Знай, що я ніколи не втечу
Я ніколи не втечу
Кохаю тебе псих-убивця
Я кохатиму тебе вічно Я ніколи не втечу
Хто хоче почути французьку мову Теннессі?
Що я робила цього вечора
Що вона сказала цього вечора
Цього вечора
Виконуючи свою мрію
Я прямую до слави
Що я робила
Цього вечора
Так
Кохаю тебе псих-убивця
Я кохатиму тебе вічно Я ніколи не втечу
Кохаю тебе псих-убивця Я кохатиму тебе вічно
Знай, я ніколи не втечу Я б ніколи не втекла
Дуже дякую.
Виконаєш частину Девіда Берна?
Знаєте, я не знаю, хто ви такі.
Не знаю, як ви сюди потрапили, але ви розумієте,
як вам пощастило бути свідком цього, так?
Так!
Який гарний інструмент. Яка мила жінка.
А ще приємно зустрітися з Тіш.
Було дуже класно.
Сидячи там,
я думав, що я можу бути геєм.
Зробимо тести, і я повернуся до вас.
-Благослови тебе Бог. -Дякую.
Майлі Сайрус.
Побачивши твої звужені штани, я подумала про це. Рада, що ти це усвідомив.
До Палм-Спрінгс дві години. Можеш почати все спочатку.
Переклад субтитрів: Олександр Передерій