Du skulle introdusere meg, men nå skal jeg introdusere deg.
David Letterman er her.
Som forventet ba David meg om å være med i programmet hans,
men jeg liker å gjøre ting på min måte. Jeg sa han kunne være med i mitt show.
Så dette er mitt show.
Hvor overdreven kan jeg være denne runden her?
Skal jeg være så overdreven som mulig?
Ok.
Min største frykt var å få sparken, og hvor bra høres ikke det ut nå?
Når jeg hører: "De kan sparke…"
"Kanskje de ikke vil ha deg mer." "Takk og lov."
Jeg ville aldri gjøre det uansett.
"Gjett hva! Det er avlyst."
Jeg elsker det, må jeg innrømme. Da de sa: "Det skal regne", sa jeg: "Hvor mye?"
Har overtalt deg selv til å ikke gjøre ting
eller gjøre ting som du ikke ville gjøre?
Jeg overtalte meg selv nesten til å ikke prate med deg. Seriøst.
-Jeg vet alltid… -Hvorfor måtte du det?
Fordi jeg har litt…
Jeg er forsiktig når jeg prater om meg selv,
og jeg føler at om jeg skulle sitte her på et sted som Chateau,
som er som et hjem for meg, i en åpen og ærlig setting,
så ville jeg være her og være trygg, for så mye av livet mitt
har jeg vært utrygg
på grunn av store folkemengder og alle som jager turnébusser.
Jeg har måttet tenke så mye at "showet må gå videre",
og jeg skjønner nå at showet kan gå videre.
Men "showet må videre" kan jeg bare ikke leve etter mer.
Det var det jeg sa på Grammy-utdelingen
på generalprøven, dagen før showet.
Produsentene spurte: "Er du fornøyd?"
Jeg sa: "Ja, jeg tror jeg gjør det."
Og det så ut som de ville spy.
De sa: "Hva mener du?"
Jeg sa: "Jeg tror da iallfall det."
De kunne ikke tro jeg sa det,
for "Flowers" skulle være et sentralt punkt.
Det var viktig at jeg gjorde det.
Så den kvelden
virket det som en enorm feiring av kvinner i musikk i dag.
Er du venn med alle disse kvinnene? Møtes dere?
Jeg er ikke så veldig aktiv.
Jeg tar ikke så mye del i fellesskapet
med andre artister og kjendiser.
Det føles ikke som mine folk når jeg er i det rommet.
Men det er visse artister…
Som Beyoncé, som jeg… Som oss to.
Vi har "kjent" hverandre lenge.
Da jeg var 15 år, opptrådte jeg med Beyoncé og alle jentene.
Jeg sto mellom Rihanna og Queen Bey,
voksne, vakre kvinner nærmere den alderen jeg er i nå,
ragende praktfullt over meg.
Jeg er superliten med kviser og tannregulering.
Jeg står ved Mariah Carey som er dekket i diamanter,
og Beyoncé var så snill mot meg.
Når jeg ser henne nå,
ser jeg at vi skapte et forhold som er litt dypere.
Vi har aldri snakket om det, så nå kan du og jeg være
bedre venner enn jeg er med Beyoncé, men vi har bare…
Godhet og konsekvens er alt.
Jeg er en del av fellesskapet på den måten, i kvalitet, ikke kvantitet.
Jeg er ikke så aktiv der.
Jeg vet dette er ditt show, men det minner meg om en historie.
-Vet du hvem Johnny Carson er? -Selvfølgelig.
For meg er Johnny Carson…
Første gang jeg hadde Tonight Show,
var han her og jeg der, og du så bort,
og det er som å være på en buss, og du tenker:
"Jeg har sett ham på en 5-dollarseddel. Det er Abe Lincoln!"
-Det var sånn. -Ja.
-Det gikk aldri bort. -Nei.
Og av en eller annen merkelig grunn
så inviterte han meg på middag.
Vi dro på middag, og sist så tok vi en tur opp Hudson-elva i yachten hans.
-Der, ja. -Sånn, ja!
-Jeg hatet hvert sekund. -Beyoncé har også en yacht.
Av alle jeg valgte å bli venner med så valgte jeg hun med yachten.
Du og jeg er så like!
-Tvillinger. -Vi har noen likheter.
SMINKE
-Miley? -Ja?
Hvordan er dette annerledes enn prosessen før en konsert på turné?
Jeg er ikke i en stadiongarderobe.
-Jeg er på et vakkert, historisk hotell. -Å ja?
Ja, for det er sportsarenaer.
Du er i en garderobe og må gå med sandaler i dusjen,
ellers får du fotsopp.
"Så kult. Du er her. Dette er rommet til hele fotballaget."
"Jeg vil ikke dusje der hele laget…"
Om du måtte gjøre dette i resten av…
La oss si de neste fire årene. Små arenaer rundt om i landet.
Show som det vi får se i kveld.
Ville det vært greit?
Jeg tror at kjedsomhet er
som tortur for meg, så jeg ville ikke ha sagt ja til fire år
i tilfelle jeg vil gå lei.
Akkurat.
For det er mulig.
Men du gjør det du liker, altså opptre.
Etter to og et halvt år liker du det kanskje ikke like mye som to år tidligere.
Kanskje du stopper helt. Du vil ikke tilbake til Madison Square Garden.
Eller kanskje Ritz eller Four Seasons, et annet fint sted.
Men en dag kommer hemmeligheten ut, for akkurat nå er det kun for inviterte.
Veldig eksklusivt.
Akkurat nå er det hellig.
Nå er vi på Chateau Marmont.
Og dette er deg. Hva er det med stedet og deg?
Det er et vidunderlig sted.
Det er det.
Én, jeg elsker å se noen komme inn,
for du vet aldri helt hvem det blir.
Og det er et legendarisk og ikonisk hotell i L.A.,
av en god grunn.
Bygget i 1929.
-Ja, mye historikk. -Begynte som leiligheter, hotell nå.
For et år siden sa en venn av meg:
"Miley opptrer i lobbyen på Chateau Marmont,
og hun gjør det for å se…" Jeg vet ikke.
Du prøvde på noe, og noen sa at det ville avgjøre om du spilte på Grammy-utdelingen.
-Om dette gikk bra, så… Er det sant? -På en måte.
Jeg hadde et show i Mexico by
ett år etter første gangen jeg spilte på Chateau Marmont,
og det var veldig vanskelig.
Det var rett etter covid-nedstengningen.
Det var rundt 130 000 folk.
-Det var… -Mexico by.
Det var overveldende.
Intim samling.
Var det det største antallet folk du har opptrådt for?
Kanskje, om ikke det nærmeste.
Jeg har turnert, jeg har opptrådt. Jeg har spilt på stadioner hele livet…
-Er ikke det sprøtt? -Å være isolert.
Hele livet har du spilt på stadioner. Bortsett fra atleter kan veldig få si det.
-Selv da jeg var baby… -Sprøtt!
…så tok pappa meg opp som Simba og holdt meg over publikum.
-Som Simba. -Som Simba.
Og jeg elsket det alltid.
Jeg gråt aldri. Jeg ville jo gjøre det.
Da jeg var gammel nok for "å stikke unna barnepiken", så gjorde jeg det.
Jeg kom ut og prøvde å ta mikrofonen og synge.
Jeg har alltid vært rundt mange folk,
men da nedstengningen kom og vi var isolert i over et år,
så var det å bli integrert inn i over 130 000 personer
veldig overveldende.
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle takle det, og jeg fikk mye angst.
Men med Chateau,
så skjedde det etter at jeg spilte showet i Mexico.
Det var i november, og ett år senere, i november i fjor
spilte jeg på Chateau for første gang,
et par dager før bursdagen min.
Det var min gave til meg selv,
å ta tilbake min kjærlighet for opptreden og musikk,
og vite at musikk kan være
for millioner av folk, men bare være for venner og familie også.
-En gave til deg selv. -Men kanskje enda mer tilfredsstillende.
Da blir det til at disse menneskene nå er dine venner.
Ikke dine…
Jeg vet ikke hva man kaller 130 000 folk som hører på deg.
Du visste om Chateau Marmont før du sang i lobbyen?
Ja, jeg har hatt det fint her.
Det bærer med seg historie.
Jeg personlig føler at det er…
Man skulle ønske man kunne være en flue på veggen her.
Jeg så ansiktet ditt lyse opp da du sa du hadde hatt det fint her.
-Ja. -Jeg tror jeg forstår det.
Ja, jeg har kost meg her.
Jeg er glad for å få sjansen til å snakke med deg.
Det er interessant for meg hvorfor det gleder meg sånn.
Ingen andre ville forstått dynamikken. Vi har møttes én gang før,
eller kanskje et par ganger før.
Jeg hadde et program på CBS hver kveld.
Du var gjest, jeg tror det var i 2010.
Det var det.
Her er den nydelige, talentfulle Miley Cyrus.
-2010. -Jeg vet det var 2010.
På grunn av klesstilen og frisyren.
-Ja. -Det skjer ikke mer.
For meg eller noen andre.
-Du var 17, sant? -Ja.
Jeg vil høre litt mer om ditt perspektiv da.
Hva gjorde du da?
Hvor var du da du var 17? Var du på et helt annet sted?
Jeg var så travel da i livet mitt som ung person.
-Filmet du fortsatt TV-serien? -Ja.
Før det tok slutt.
Jeg holdt på oppdage meg selv og min egen identitet utenfor rollen,
for jeg hadde spilt en rolle så lenge som jeg hadde vært meg selv.
Og det var…
Det endret meg i det at jeg utviklet meg
som en rollefigur like mye som meg selv.
Så jeg føler at jeg har blitt vevd sammen med den rollen.
Den rollen er nesten levende og den jeg er nå,
så ja, jeg er annerledes enn hun som satt med deg den gangen.
Men det er fortsatt mye som er likt.
Nå bare lurer jeg igjen. Var det en bra opplevelse for deg?
-Jeg husker det, men… -For noe ros.
Jeg husker bare at jeg hadde på meg noe
som jeg tenkte var superkult i 2010.
Og når jeg ser på bilder av meg selv ved siden av deg,
så vil jeg aldri ha den frisyren igjen.
-Det samme gjelder nok meg også. -Eller lærbukser med sleng.
Jeg ville vise at jeg ikke var Hannah Montana,
og Hannahs silhuett var puffskjørt og Doc Martens,
og jeg ville vise alle at jeg ikke var den personen.
Var det starten,
eller var du på god vei til å komme deg ut av den identiteten?
Da jeg møtte deg,
så var det et eller to år inn i…
-Avskjeden? -Ja.
Jeg hadde ikke forlatt serien, men jeg hadde begynt å erfare livet.
Jeg hadde vært full da jeg traff deg.
Jeg hadde sikkert røykt gress,
og jeg husker det var en produsent der
som sa at "denne løven" ikke ville tilbake i buret igjen,
for jeg hadde funnet noe vilt inni meg selv og hadde aldri tenkt over det.
"Løven skal ikke tilbake i buret."
Jeg husker at alt endret seg
da jeg begynte å erfare livet.
-Og så… -Ting som 17-åringer erfarer.
Ja.
Du tenkte at du var vidåpen da du var mye yngre.
Du ville være åpen.
Du ville bevise din ærlighet for deg selv og verden.
Det var alt jeg visste. Kun ærlighet.
Foreldrene mine, moren min, som du får møte…
-Tish. -Tish. Hun er bare ærlig.
Hun kan bare være seg selv.
Mamma er så varm,
karismatisk, livlig og oppriktig,
og jeg tror jeg arvet det av henne, men alt jeg følte
trodde jeg at jeg måtte dele fordi det var ærlig.
Nå har jeg lært at Dolly, som er gudmoren min, gjør det best.
Hun er Dolly.
Hun er seg selv, men det fins lag.
Det skaper en…
Vi føler oss nær henne, men vi føler ikke at vi bare kjenner henne.
Det er ting som fortsatt er hellige for henne.
-Inkludert deler av vårt forhold. -La oss prate om Dolly.
Vanskelig å ta opp Dolly Parton.
-Og så ta det til siden. -"Den Dolly Parton?"
"Nei, ikke henne."
Forholdet startet da du var liten.
Tre år, fem år, åtte år.
Jeg husker ikke vårt første møte. Jeg var så ung.
Pappa og hun jobbet sammen på 90-tallet, og så…
Dro de på turné? Konserter?
De spilte musikk sammen, og jeg tror de dro på turné også.
Og så spilte hun tanta mi, altså gudmoren min, i TV-serien.
Det passet bare.
Det er det jeg mener med at rollen
sivet inn i den jeg virkelig er.
Det er en del av… For jeg utviklet meg
som menneske som spilte en rolle, og jeg visste ikke hva forskjellen var.
Deler av meg er henne, inkludert litt av forholdet mitt med Dolly.
Hannah Montana er berømt for å gå med blond parykk
og ha en annen personlighet som hun kan skru av
og være vanlig jente om dagen og superstjerne om kvelden.
Det er noe som Dolly har gjort hele livet.
Hun har alltid på parykk, og hun er alltid i "Dolly"-rollen.
-Det er ikke… -"Hun er i Dolly-rollen."
Det handler ikke om det ytre spillet av det å skape en rollefigur.
Du har beskrevet godt hvordan vi kjenner henne,
som er 360 grader, men ikke helt 360 grader.
Fortell oss noe som ville sjokkert oss om Dolly.
-Først og fremst, Dollywood. -Ja.
De bare printer ut penger der, de.
En ting jeg kan dele er at hun ofte spiser mat på Dollywood.
Om hun spurte hva jeg vil ha til lunsj…
Hun spiser Dollywood-mat.
Jeg tror det jeg kan fortelle om Dolly
uten å dele det hellige med forholdet vårt
er at hun ikke er redd for vanskelige samtaler.
Gi oss et eksempel.
En vanskelig samtale var da jeg vurderte om jeg skulle til Grammyene eller ikke.
Hun sa: "Så klart du skal,
og du skal ikke bare være der, men vise deg frem,
og du skal være alt du er der du står foran meg nå."
Og hun sa: "Ikke glem skjønnheten.
Håret, sminken, hele showet."
Det er som en rustning for oss, og hun sa…
Hun sa det på en god måte. Hun sa alltid det til meg.
"Du er deg, og jeg er meg, og sammen er vi oss."
Hun ba meg ikke være Dolly.
Hun ba meg ikke skjule meg bak glitteret.
Hun ba meg være meg selv.
Det er noe interessant med glam.
-For du har studert… -Du kalte det glam.
-Dette er bare sminke. -Glam.
Ja, men det er en intensjon her.
-Nå fikk jeg et stygt blikk! -Det er glam!
-Han så på meg sånn…. -"Det er ikke sminke! Det er glam!"
Jeg beklager.
Men du måtte lese om meg før vi hadde denne samtalen.
Jeg har lest om deg.
-Du så ganske lik ut ganske lenge. -Er det bra eller dårlig?
-Ingen av delene. Bare fakta. -Kommer an på hvordan du så ut først.
Det jeg mener er
at jeg er vant til å gjøre meg klar.
Jeg har gjort det hele livet.
Det er noe jeg kjenner så mye som eller mer enn noe annet.
Jeg har gjort meg klar mer enn jeg har kjørt bil.
Jeg kan det å gjøre meg klar, sant?
La meg spørre deg, "Destiny Hope Cyrus".
-Ja. -Hva skjedde der?
-Hva mener du? -Det er…
Store sko å fylle.
Det er det jeg krafser etter.
-Vel… -Forklarte foreldrene dine det?
De mente det var min skjebne å bringe håp til verden.
-Så fint. -Det er det.
-Men det er en stor byrde for et barn. -Veldig, og…
Men jeg tror at…
…det hadde en intensjon fra starten av, noe vi ikke alltid har.
Noen ganger er intensjonen med å ha barn bare:
"Jeg lurer på hvordan vi vil se ut om vi blander oss sammen."
Jeg kommer ut.
Uberen venter. Jeg visste du ikke skulle bli.
Skal jeg hente mamma?
Ok, mamma. Jeg kan ikke snakke mer fordi jeg blir sminket.
-Kan du ta over? -Burde jeg uroe meg for at hun kommer?
Nei, hun vet vi snakker om glam, og om du snakker om glam,
så har vi ting å si.
-"Hørte jeg glam?" -Du hørte glam!
Sa noen "glam"?
-Hei. -Hei.
-Går det bra? -Hvem er du?
-Jeg løy.
Du er søt.
Jeg sa: "Jeg er litt redd." Hun sa: "Bare flørt med ham."
-Enkelt. -Det funker.
Dette er din mor.
Hva? Det funker.
Emosjonell manipulasjon. Funker hver gang. Kvinner kan det der.
-Sett deg, mamma. -Ok.
-Hyggelig. -Hyggelig.
Takk for at du tok deg tid med datteren din og deg selv.
-Jeg ville ikke gått glipp av det. -Det er ikke sant!
-Nei. -Hun prøvde å lure seg unna.
Hun ringte meg i går og sa… Nei, sendte melding.
"Hei, MC. Jeg håper du forstår. Jeg tror ikke jeg kan være med i morgen.
-Jeg er så nervøs." -Familien min gjør det ofte.
Ja.
Alt jeg vet om deg er fantastisk,
for det å jobbe med familien,
din unge datter, og få et overblikk
over flere aspekter av den eksistensen og fortsatt ha et vennlig og fint forhold,
det er utrolig, og det viser til din karakter.
Hvordan gjør man det?
Hun må ha vært vanskelig en gang.
Det var ganger hun gjorde ville ting som alle barn gjør.
"Som alle barn gjør." Det sier de aldri.
Men jeg leste også at hun hadde innetid til hun var 20 år.
-Ja. -Det er umenneskelig.
Amnesty kommer og gransker det.
-Regler er til for å brytes. -Det er sant.
Jeg fulgte ikke regler bare fordi.
Men det var målet mitt å holde Miley hjemme
så lenge som mulig under mitt tak.
Og jeg tror min største frykt var at hun skulle flytte ut.
Hun var økonomisk i stand til å flytte ut før hun var 18,
og man ser det mye i Hollywood, men hun gjorde ikke det.
Hun var hjemme, og jeg tror jeg var forsiktig med hva jeg kranglet om.
Ok, dere. Skaff dere et rom. Jeg må gjøre meg klar.
-Du store! -Hva? Beklager. Må stikke.
-Oi da! -Du vet.
-Må stikke. -På tide å gå.
-Jeg blir med ham. -Inventaret er talt her.
-Første gang du sang "Flowers" var her? -Ja.
Hvorfor der? Hvorfor da?
Og fortell om låta, hva den betyr og alt annet du burde fortelle meg.
Dette er bra.
Det som er spesielt med "Flowers"
er at det er en historie og en sang
som jeg gjorde meg fortjent til.
Historien er ærlig.
Det er ikke en lottokupong. Noen ganger kan sanger være lottokuponger.
-Hva mener du? -At de faller deg i fanget.
-Skjønner. -Som "Party in the USA".
Det var en lottokupong. At av alle folk i verden
så skrev de en sang og fant meg
og tenkte den var min. Ikke dypere enn det.
Du kan høre det på sangen.
Du hører forskjellen på dybden i en sang som "Party in the USA".
Ikke bare temaet, men den følelsesmessige separasjonen
jeg har fra den låta.
En sang som "Flowers" er jeg ekstremt følelsesmessig knyttet til
fordi jeg har levd hver bidige stavelse.
Det jeg likte med den, er at temaet er så enkelt.
Det er ikke…
Du må ikke tenke for dypt for å skjønne at jo, du kan kjøpe blomster til deg selv.
Men praktisk sett
er det vanskelig å få til når du er midt i kaoset.
Ja, greia er
at da jeg skrev "Flowers", så tenkte jeg mye på refrenget.
Først hadde vi skrevet:
"Jeg kan holde meg selv i hånda, men ikke elske meg selv som du kan."
Det var mer 50-talls. Det var noe skikkelig trist med det.
Da jeg dro hjem, så gikk jeg frem og tilbake.
Jeg kunne ikke bestemme meg, for begge versjonene føltes sanne.
Begge føltes levende,
og begge føltes spesielle og ærlige.
Det er forskjell på å bli elsket av noen.
Det er noe annet å kjøpe blomster til seg selv og få dem av noen som bryr seg.
Og så er det feiringen som… Jeg hadde aldri tenkt på det sånn.
Jeg hadde aldri tenkt at så mange ting vi ønsker i et forhold
faktisk kan skaffes av oss selv, men først må man ha,
ikke bare et sunt forhold til seg selv, men man må elske å være seg selv.
Men det understreker også tingene
du kan savne med å være i et forhold.
"Jeg kan kjøpe blomster. Jeg kan holde meg selv i hånda.
Men det var ikke det jeg håpte på."
-Ikke sant? -Ja.
Det er derfor det er en av de tristere sangene jeg har skrevet.
Var det katarsisk?
Fraktet det deg til et annet sted?
Å skrive den føltes på én måte, men at den er så elsket
føles helt annerledes.
Jeg har aldri vært så stolt av at en sang gjorde det bra,
og det er den lottokupongen vi snakket om. For det var fortjent.
Det føles annerledes når folk kjenner seg igjen.
-Og responsen var overveldende. -Ja.
Hvordan går det? Koser dere dere?
Ja!
Vi var bra
Gull
Som en drøm som ikke kan selges
Vi hadde rett
Til vi ikke hadde det
Bygde et hjem
Og så det brenne ned
Ja, jeg ville ikke forlate deg
Jeg ville ikke krangle
Jeg begynte å gråte
Og så husket jeg
At jeg er i Alaïa
Jeg kan kjøpe blomster til meg selv
Skrive navnet mitt i sanda
Snakke med meg selv i mange timer
Si ting du ikke forstår
Jeg kan ta meg selv ut for å danse
Jeg kan holde meg selv i hånda
Ja, jeg kan elske meg selv bedre Enn du kan, baby
Lakkere neglene mine kirsebærrøde
Som de rosene du la igjen
Ingen anger Jeg angrer ikke på noe, baby
Jeg tilgir hvert ord du har sagt
Men jeg skal ikke glemme
At jeg ikke ville forlate deg, baby
Jeg ville ikke krangle
Jeg begynte å gråte
Så husket jeg at jeg er med alle dere
Jeg kan kjøpe blomster til meg selv
Skrive navnet mitt i sanda
Snakke med meg selv i mange timer
Si ting du ikke forstår
Jeg kan ta meg selv ut for å danse Natta lang
Jeg kan holde meg selv i hånda
For jeg kan elske meg selv Bedre enn du kan
Kan elske meg selv bedre Jeg kan elske meg selv bedre, baby
Kan elske meg selv bedre Jeg…
Jeg ville ikke gå fra deg Jeg vil
Jeg ville ikke krangle
Begynte å gråte Og så husket jeg at jeg…
Jeg kan kjøpe blomster til meg selv
Skrive navnet mitt i sanda
Snakke med meg selv i mange timer
Si ting du ikke forstår Men det gjør du aldri
Jeg kan ta meg selv ut for å danse, ja
Jeg kan holde meg selv i hånda
Ja, jeg kan elske meg selv bedre enn…
Ja, jeg kan elske meg selv Bedre enn du kan
Enn du kan
Jeg hørte deg si noe jeg ikke helt forsto.
"Jeg er en kreativ person, men jeg vet også at jeg ble skapt."
-Det er vi alle. -Ja.
Forklar hva du mener med det.
Jeg ble født kreativ. Det vet jeg.
Siden jeg var liten har jeg skrevet sanger og tegnet abstrakte ting.
Jeg er naturlig kreativ,
men det er ulike sider ved meg selv og alle
som vi bare viser til visse folk,
og noen av dem viser vi ikke til noen.
Så jeg gjør det
på offentlig skala,
men jeg ville være tydelig på at den personen ikke er et alter ego.
Det er absolutt en utvidelse av min essens.
Det er min natur. Den jeg er.
Jeg har det bare ikke i meg å ikke leve oppriktig,
men vi alle vet
at det er mange ting som kan være sanne på samme tid.
Kan vi prate om den tidligere delen av ditt showbusiness-liv?
Hannah Montana, liksom. Forklar hvordan det skjer.
Hvor gammel er du…
Det var én audition, og de sa: "Nei, du er for ung."
Så hva skjedde?
Hyret de inn noen eldre eller utsatte de det?
Ja, da det var casting,
så hyret de ikke meg og filmet piloten med en annen,
og så viste de det for folk.
-For barn. -Fokusgruppe.
De kjente seg ikke igjen. De likte henne ikke. Elsker dem for det.
Jeg var hjemme i Tennessee og vokste opp.
Jeg ville at hjørnetennene mine skulle vokse ut.
-Gikk du på skolen da? -Ja.
Ja.
De ringte og sa: "Kom tilbake."
Hele familien flyttet fra Tennessee til L.A. Hvem var det?
Først var det bare meg… Mamma er bedre på dette.
Jeg arvet narsissisme av pappa og vet ingenting om søsknene mine,
bortsett fra det jeg gjorde.
-Wow. -Det er sant.
Det går bra.
Jeg flyttet til L.A., og det var alt jeg visste.
Jeg var så ung at jeg gledet meg til at jeg skulle være på Disney-kanalen.
Ikke engstelig for å dra fra skolen og venner?
Jeg var sjeleglad. Jeg likte ikke skolen.
Jeg ble mobbet noe voldsomt.
På hvilket grunnlag?
Da jeg gikk i 6. klasse, var det vanskelig…
Tungt å være jente på ungdomsskolen.
Du har en sønn, sant?
Å ha en jente er noe helt annet.
Jeg så ikke så bra ut på ungdomsskolen.
Jeg var også veldig liten.
De større jentene dyttet til meg.
De var utrolig verbalt stygge og faktisk voldelige.
Jeg var redd for å gå på toalettet på skolen
fordi jeg var redd for å bli banket opp.
Jeg hadde det ikke så bra på skolen.
Så du kommer dit, og dette er Disney.
Jeg ble forbløffet over
at det var den mest suksessrike produksjonen,
altså TV-syndikert program, eller produkt, i deres historie,
kanskje til og med mer enn musene.
Og merkevareproduktene har tjent inn over en milliard dollar.
Når var det du tenkte: "Jeg er så heldig?"
Begynte du å forstå at du hadde jævlene rundt lillefingeren?
Jeg tror ikke jeg hadde det. Kan være, men jeg visste ikke det.
Mamma og jeg er ikke så beregnende.
Jeg ante ikke hvilken makt jeg hadde før jeg ble eldre.
-Jeg visste det ikke. -Var det moro? Mye jobb?
Det er moro og det er vanskelig, men det var begge deler.
Jeg ble bedt her om dagen
på en liten middag med venner…
Vi lekte en lek med dype spørsmål,
og de spurte meg hvordan det perfekte liv ser ut.
Mitt perfekte liv ville vært sammendraget av TV-serien min.
Det ville vært å være normal om dagen og superstjerne om kvelden,
og et av ønskene mine er å reise verden rundt anonymt,
å kunne gå rundt i byer som jeg har besøkt, bare på turné.
Det ville vært perfekt å være den jeg er nå,
men å reise anonymt.
Jeg hører mange si på intervjuer og sånne ting
at deres far var deres helt.
Det skjer ikke i mitt hjem.
Følte du det sånn med din far?
Helt ærlig så er mamma helten min,
og min far…
Jeg er takknemlig for…
Genene hans.
Pappa har flott hår, og det fikk jeg.
Men han har også
et forhold til det ekte og naturlige,
selv da han var superberømt.
Jeg er takknemlig for å kunne ha ham i siktet foran meg.
Han har nesten gitt meg et kart
over hva man skal og ikke skal gjøre, og han har gitt meg råd med begge deler.
Og jeg tror at han og jeg hadde veldig ulik barndom.
Pappa ble oppdratt veldig fattig i en veldig liten by.
Foreldrene hans skilte seg da han var ung.
Pappa hadde en tung barndom,
og barndommen min…
Vi kan snakke om det vanskelige.
Å gjøre lekser og lære replikker var tungt,
men jeg hadde mat og kjærlighet.
Jeg vokste opp i et stort, vakkert hus. Pappa hadde ikke det.
Jeg har mye empati og medfølelse for barndommen hans,
som utviklet seg til å skape mannen
som han er i dag, som jeg er så glad i.
Men han må ha vært viktig slik moren din var tidlig i karrieren din,
og får takken for…
50 %? Like mye som din mor eller ikke?
De er forskjellige. De kan ikke sammenlignes, egentlig.
Ja.
Uten pappa så…
Ikke bare bokstavelig talt, men jeg ville ikke sittet her i dag,
og jeg ville ikke eksistert slik jeg er som person fordi…
Pappa som kreativ person og artist, måten hjernen hans funker på,
har alltid fått meg til å føle meg trygg
fordi vi er veldig like på noen måter.
Så jeg tror at mye av hans perspektiv på virkeligheten og livet
har jeg arvet av ham, mer enn måten jeg ble oppdratt på,
som var det mamma gjorde.
Er det usannsynlig at begge foreldre deler like roller
gjennom livet ditt,
at du kommer nærmere den ene eller den andre etter hvert som ting utvikles…
Det er ikke bare nærheten.
Det er også det at mamma ble oppdratt
av en helt intakt og vakker familie.
Mamma ble adoptert, så hun ble valgt.
Foreldrene hennes kunne ikke få barn, så de ville ha henne mer enn noe annet.
Mamma kom til verden ønsket
og elsket og fikk det fineste livet noensinne.
Bestemor skjemte bort både henne og meg.
Pappa hadde ikke det.
Jeg synes det er interessant, for du hører ofte
at det ikke bare er mor som er viktig, men også hennes mor.
Jeg har tatovert bestemor.
-Å ja? -Hun er alt. Det er min bestemor.
Besta mi. Hun ledet fanklubben min til hun døde.
Hun svarte på hvert eneste brev sendt av en fan til fanklubben
frem til hun døde, hver eneste dag.
Uansett, for å sette en strek her,
så er du ikke uvenner med din far.
Det er bare sånn ting har utspilt seg.
Ja, det er så vakkert
at foreldrene mine var bra for sine barn, og det vet jeg.
Foreldrene ofret så mye for oss.
De gjorde alt vi har drømt om mulig.
Er du nykter? I hvilken forstand?
Jeg tar kanskje et lite trekk av jointen til mamma,
nesten aldri, for den er for sterk.
Mamma ga Wiz Khalifa et panikkanfall fordi hun røyker for tungt.
Jeg tar det tilbake.
Jeg røyker ikke gresset til mamma, for en dag…
Sist vi røykte var kanskje for to uker siden.
Jeg kom inn og tok et bitte lite trekk,
og jeg kunne ikke kjøre bil i tre dager.
-Jeg visste ikke hvem jeg var. -Uff da.
Røykte hun mens du bodde med henne?
Nei, faktisk så hadde vi skaffet gress mens jeg var på turné,
jeg, bakgrunnsdanserne, bandet og alle,
og jeg sa til mamma at det kunne være bra for henne.
Mamma hadde mye angst. Hun fikk ikke sove.
Generelt så var hun ganske nervøs. Jeg tenkte hun ville like det.
Hun sa: "Ok, bare ikke si det til noen fordi jeg er en god, kristen kvinne."
Men hun elsket det. Hun koste seg og har røykt siden.
Tanken på at du er nykter…
Du er nykter, bortsett fra et lite trekk gress nå og da.
Et lite trekk nå og da.
Ikke engang det! Jeg later som for å være kul for mamma.
-Jeg røyker ikke gress. -Jøss, det er så bakvendt!
Jeg tror CBD har hjulpet meg veldig.
-Hvilken effekt har det? -Null! Det gjør ingenting.
Det er poenget. Mine stonervenner…
Mamma! "Mine stonervenner." Min mor!
"Hva er poenget?" "Gress som ikke gjør deg høy."
-"Poengløst!" -Ja.
Men det hjelper på visse måter.
Jeg bryr meg ikke om hva du røyker,
det irriterer lungene, spiserøret…
Det får meg til å tenke på en ting min venn Paul Shaffer sa…
Elsker Paul!
-"Vegas-hals." -Ja.
Paul elsket å jobbe med deg og Bill Murray.
Jeg også.
Vi fikk synge sammen i Washington DC også.
-Jeg var der. -Ja.
Jeg har aldri røykt gress før en konsert.
Jeg husker du kom bort og sa at du var høy.
Hvorfor skulle jeg gjøre det den dagen?
Vet ikke.
-Husker du jeg glemte teksten? -Nei.
Paul Shaffer sa bare: "Vi gjør det igjen."
-Og vi begynte på nytt. -Det husker jeg!
Hadde aldri gjort det. Eneste gangen jeg glemte teksten…
Enda et dårlig tidspunkt. Carnegie Hall med Bono.
-For ei rønne! -Jeg ville drikke meg full kvelden før.
Om jeg skal skrive en bok, vil den hete "Og jeg hørte aldri fra Bono igjen".
For det var der du… Det var det, liksom.
Du har klart det.
Du opptrer med Bono på Carnegie Hall. Og så ble jeg drita.
Når jeg sitter her med deg, så hører jeg ulike stemmer
som minner meg om andre kvinner som jeg kjenner som synger,
og jeg lurer på, da du var barn og fant en stemme,
hvem sang du som i hodet da?
Kanskje ikke deg, nødvendigvis.
Du etterlignet noen.
Jeg tror vi alle er som en blanding
av alt som har inspirert oss.
-Stevie Nicks. -Jepp.
Og Tina.
Dolly, så klart.
Jo eldre jeg ble, jo mindre lik Céline Dion ble jeg.
-Men jeg hørte mye på… -Brittany Howard?
Elsker henne. Jobber med Shawn Everett nå, som spilte inn album med Alabama Shakes.
Brittany er en av mine favoritt-låtskrivere.
-Janis Joplin? -Selvsagt.
Jeg sang et cover av Janis Joplin da jeg opptrådte for 100 000 folk.
Det er moro å se fans,
for noen av dem kommer for å se ulike versjoner av meg.
Noen av dem kommer for å se personen de vokste opp med.
Noen vil høre "Party in the USA". Noen vil høre nye låter.
Noen av dem liker meg nå, og andre liker coverne fordi de gjenoppdager musikk.
Her er et innblikk i Letterman-hjemmet.
Jeg er på rommet mitt med dunkel belysning,
og jeg hører deg
synge en coverlåt.
Og jeg skriker:
"Fy faen!"
Kona mi Regina kommer løpende. Ikke egentlig.
Hun sier: "Hva skjer?" Jeg sier: "Hun synger Pink Floyd!"
Og jeg sa: "Ingen…" Unnskyld meg. "Ingen synger Pink Floyd."
Jeg gjorde det da jeg var i Vegas i…
Det er det siste jeg burde gjort
på et iHeartRadio-show i Vegas.
Hvorfor det?
Jeg kan ikke huske hvem som var før meg, men det var nok litt sånn:
"Og nå, etter Justin Timberlake,
skal Miley synge sanger som ingen av dere bryr dere om."
-Men hva sier det om meg? -Jeg gjorde det for deg.
-Velsigne deg. -Noen i kjelleren ser på nå.
Du hører Pink Floyd nå og da, men aldri…
Jeg tenkte: "Herregud, hun var med i Pink Floyd."
Jeg sang "A Boy Named Sue"
da jeg var på turné i Sør-Amerika for Bangerz, og…
-Det gikk som du kan tenke deg. -Ja.
Det var ikke en hit.
Det var i den perioden da jeg red på gigantiske pølser
og sklei ned tunga mi,
og så tok jeg en pause for å synge "A Boy Named Sue"
på et sted der de ikke kan språket.
Så spøken landet ikke helt heller.
Jeg tenkte det var…
Det er beundringsverdig, for enda så fint det er å høre noen synge egne låter,
så er det deilig å høre noe annet også.
Jeg ble positivt overrasket.
Du er en av de få, hvis ikke den eneste hetero mannen,
som har kommet på et sånt show. Kun for inviterte,
og du må være homo for bli invitert, egentlig.
Og enda en David jeg liker er David Byrne.
Han ba meg ta del i Stop Making Sense.
De slipper et album og har folk til å synge coverlåter.
Men jeg gjør ting på min måte.
Ikke bare coveret jeg låta, men skrev den om.
Og… Nei, jeg gjorde det.
Min tolkning var som om
David Byrne spilte Johnny Cash som spilte Kylie Minogue.
Det er denne versjonen.
Og vi skal spille den for dere.
Jeg kan ikke innse fakta
Jeg er anspent og nervøs Jeg får ikke slappet av
Jeg får ikke sove
For senga mi står i fyr og flamme
Ikke rør meg, baby Jeg sa jeg er farlig
Nei, jeg kan ikke innse fakta Nei, nei, nei
Jeg er anspent og nervøs Jeg får ikke slappet av
Jeg får ikke sove
For senga mi står i fyr og flamme
Nei, ikke rør meg, baby
Ja, jeg sa jeg er farlig
Om du kan denne låta, så er dette den vanlige delen.
Psycho Killer Hva er det?
Det er best at du flykter
Min nye del.
Jeg elsker deg, Psycho Killer
Jeg vil elske deg for alltid Du vet jeg aldri flykter
Jeg flykter aldri
Jeg elsker deg, Psycho Killer
Jeg vil elske deg for alltid Du vet jeg aldri vil flykte
Hvem vil høre Tennessee-fransk?
Hva jeg gjorde i kveld
Hva hun sa i kveld
I kveld
Oppfyller mitt håp
Jeg kaster meg mot heder
Det jeg gjorde
I kveld
Ja
Jeg elsker deg, Psycho Killer
Jeg vil elske deg for alltid Du vet jeg aldri flykter
Jeg kan aldri flykte
Jeg elsker deg, Psycho Killer Jeg vil elske deg for alltid
Du vet jeg aldri flykter Jeg kunne aldri flyktet
Tusen takk.
Skal du synge David Byrne-strofene?
Jeg vet ikke hvem dere er.
Jeg vet ikke hvordan dere kom hit, men vet dere
hvor heldige dere er som får se dette?
Ja!
For et vakkert instrument. For en flott kvinne.
Og fint å møte Tish også.
Dette var så bra.
Jeg sitter der og tenker at jeg kan være homo.
Vi skal ta noen prøver og komme tilbake til dere.
-Gud velsigne deg. -Takk.
Miley Cyrus.
Jeg så det litt på bukseformen din.
Jeg er glad du henger med nå.
Vi er to timer fra Palm Springs. Du kan begynne på nytt.
Tekst: Ekaterina Pliassova