Skal vi vedde på putten?
-Hvor mye da, tenker du? -Vær grei mot deg selv.
Du har masse penger.
Jeg tenkte på noe annet enn penger.
Ok.
Om jeg klarer det, går du gjennom klubbhuset uten skjorte.
Nei, jeg er ikke John Cena.
Jeg kan ikke ta av skjorta offentlig mer.
Den tid er forbi.
Jeg må få dette til.
Hva gjør vi om jeg bommer?
Du går gjennom klubbhuset uten skjorte.
Nei, da blir folk kvalme.
Om du går skjorteløs, sier folk: "Det er Chuck eller Charles Barkley."
-De… -Han ser fantastisk ut.
De sier: "Spilte han i NBA?"
BARUCH UTØVENDE KUNSTSENTER
Takk.
Hallo. Takk.
Å, kom igjen.
Jeg liker det, litt overfladisk stående applaus,
og andre som er usikre.
Denne mannen var NBAs viktigste spiller i 1993.
Han har vunnet to OL-gullmedaljer
og har blitt nominert til All Star-laget
13 ulike ganger i karrieren,
og han er medlem av NBAs Hall of Fame.
Damer og herrer, Charles Barkley.
Charles.
-Hei, Charles! -Alt vel?
-Godt å se deg. -Og deg.
Greit.
Takk for at du kom, Charles.
-En ære. -Nei, æren er min.
Folk hadde ikke bedre å gjøre i kveld. I New York City.
Det er en bra billett å ha.
Jeg setter pris på det. Takk for invitasjonen.
Takk igjen.
Kunne du spilt i NBA i dag?
-Det er enklere i dag fordi… -Hvorfor det?
Det er ikke noe fysisk ved det. Man løper bare rundt og skyter treere.
Hva med Draymond Green som klabbet til sin egen lagkamerat?
Det fins unntak.
Det er et perfekt eksempel.
Om du slår til noen, blir du utestengt i fem, ti kamper.
Jeg så dokumentaren om Michael Jordan om hans "siste dans".
Alle de feilene han fikk av Pistons,
det gjør at man blir utestengt i 5-15 kamper i dag,
men det var bare sånn han spilte.
Men det jeg husker som barn, da jeg hørte på Bill Russell prate om basket,
og på den tiden visste jeg ikke noe om antall kamper.
-Ja. -Kanskje det var 60, 68, 65, ikke 82.
Og han snakket om at det å løpe på banen hver kveld
hele sesongen var fysisk tungt.
Så hvordan…
Og så har du førsesongkamper og sluttspill,
du har sesongturneringer som Pacers nesten vant. Takk.
Det vil være krevende fysisk.
Enhver sport…
Kroppen er ikke ment til å spille så mange kamper.
-Ja. -Den er bare ikke det.
Men så prater de om å la spillere hvile så de kan spille resten av sesongen.
Så folk får ikke se dem…
-Ja. -De fikset det.
Jeg hater at de er hvilende spillere.
Vi hvilte for 2 millioner dollar. De hviler for 40-50 millioner.
Det er god hvile.
-Jeg tenkte bare: "Dæven!" -Ja.
Du drar bare vestover én gang i året.
Så noen i San Francisco eller L.A.
spiller bare der én gang i året,
og om du er en bra spiller, så har du en plikt
til å spille når du er frisk.
Om du er såret, er det noe annet.
-Hvor mye koster NBA-billetter nå? -Idiotisk.
Det kommer an på byen.
Folk i New York betaler 5 000 dollar, og Knicks er ikke verdt det.
La oss få det ut av veien. Knicks er ikke verdt 5 000.
Men billettene er så dyre nå
at vanlige folk ikke kan dra, og det er synd.
Sport er en av verdens mest unike ting der alle elsker laget sitt.
De elsker favorittspilleren, men du burde kunne dra på NBA-kamp.
Om du tar med parkeringsavgift…
Kan du tenke deg å ta hele familien og kjøpe et par pølser og et par øl?
Det er hundrevis av dollar.
Folk flest har ikke råd til det, dessverre.
Du nevnte at NBA er en sport for alle i verden.
Som medlemmer av et OL-lag,
to gullmedaljevinnerlag og så det første,
før de var profesjonelle lag, du var ikke på det laget.
Det knuste hjertet ditt, sant?
Det var…
Ja, for jeg burde ha vært med.
Bobby Knight likte meg ikke. Hvil i fred.
-Du… -Høres ut som du fikk ham drept.
Riktig.
Jeg har aldri sagt et vondt ord om Bobby Knight…
Offentlig.
Men det var sprøtt. Da han døde, så ringte alle meg.
Jeg sa: "Om dere tror jeg skal si noe vondt om en mann
som nettopp døde, så skjer det aldri."
Hvorfor tror du ikke at du var på OL-laget hans?
Hva var problemet? Du kunne jo spille.
Jeg tror han hadde en forestilling av hvordan jeg spilte.
-Du var ung. -Ja.
-Hvor gammel var du? -Jeg var 18, 19.
Kanskje til og med 20 år, for jeg gikk på college.
Men så ble det sånn
at jeg ikke visste hvor god jeg var,
men de inviterte de beste 120 spillerne i landet,
som så gikk ned til 100, 80, 60, 40, 20,
og helt ned til 16,
men det hjalp på selvtilliten å spille mot de gutta.
Selv om jeg ikke kom med og ble skuffet,
var det bra for selvtilliten min.
Det virker som, og kanskje jeg ikke har fulgt med,
at spillere nesten kan bygge sine egne lag nå.
Kan det være?
Jeg hater den tanken.
-Men det er ekte. -Sant.
De har så mye penger og makt. Jeg hater virkelig den tanken.
Du vil vinne på grunn av innsats, ikke fordi du har de beste spillerne.
Det begynte i LeBron-æraen,
og det er veldig skuffende, for om jeg hadde visst det,
så ville jeg bygd mitt eget superlag.
Oi sann! Fjollete spill av Barkley. Funker det?
Ja!
Charles Barkley! Han er umenneskelig!
Du har spilt for tre lag. Philadelphia…
Phoenix og Houston.
Jeg snakket med Reggie Miller.
Han spilte i atten år for Indiana Pacers.
-Ja. -Ja. Det er helt uhørt nå.
Det er utrolig, og han er en av tidenes beste spillere.
En av de beste karene.
Han fikk sine sjanser, og det er alt man trenger.
Jeg fikk mine sjanser. Vi tapte mot Bulls i mesterskapet.
Vi tapte mot Rockets i sju kamper da de vant mesterskapet.
-Jeg er fornøyd. -Ja.
Men Adam Silver sa noe smart.
Det var kanskje ikke sånn det var,
men det er bra for fansen.
De liker tanken på at folk flytter på seg
og plasserer ulike lag i ulike konkurranser.
Han tar feil.
Ok.
Det er bra for hvor de skal.
Det er kjipt for hva de dro fra. Det er det folk ikke forstår.
Om du ser tilbake på skadene
etter alle superstjerner som tvang seg ut av et lag,
så var det laget ødelagt i mange år.
Selv om jeg liker Adam, er jeg uenig.
Når man snakker om lag
som sliter og bygger seg opp igjen år etter år, helt ærlig,
så er Knicks fortsatt i ligaen, sant?
Tro det eller ei, Knicks er relevante i år.
Ja! Heia Knicks!
Jeg vil spørre deg, hvem vil vinne NBA?
Pacers i år, sant?
Pacers har en sjanse, men Boston Celtics vil vinne.
-Tror du? -Jeg tror de har det beste laget.
Ville du veddet på det?
Om noen ga meg en sjanse nå, ville jeg tatt Celtics.
Det jeg vet om deg, er at du liker å vedde.
Du kan ikke dø med alle disse pengene.
Men det er den andre greia.
Det andre jeg vet om deg
er at målet ditt er
å gi en million dollar i gave i året til saker du tror på.
Har jeg rett?
Jeg har gjort det de siste 20 årene.
Jeg har vært veldig heldig.
Heldig og velsignet.
Jeg begynte med min videregående skole
og et par skoler i nabolaget som trengte penger,
og så ga jeg til Wounded Warriors.
De siste årene har jeg gitt til HBCU-universiteter.
Vi er verdens heldigste.
Som TV-jobben min nå.
"Skal dere betale meg for å se på basket?"
Jeg sa: "Jeg ser jo på uansett."
PÅ INNSIDEN AV NBA-STUDIOENE
-Blir du lei av å se på basketball? -Ja.
-Ja. Veldig. -Han ser ikke på kampene.
-Sovner noen her inne? -Å ja! Vi sovner, ja.
-Det er hans fire TV-er. -Ja…
Det er ikke basket på noen av dem.
Jeg ser på Law & Order i kveld. Jeg ser ikke på kampene.
-Kan jeg sette meg? -Ja.
-Unnskyld meg. Ikke la meg komme i veien. -Ja.
Ligger det press på dere her?
-Nei. -Der ute?
-Ja. -Nei.
Ingenting skjer som Charles, jeg eller Shaq ikke gjorde, så eller hørte.
Man må lære masse greier om andre folk.
Det er bare basketball. Det er… ja.
Er du overrasket over at sport har dominert
eller innbefattet amerikansk kultur?
Det gjør en viss gruppe med folk glade.
Når laget ditt gjør det bra,
har du ikke problemer hjemme.
Det er ekstra sterkt rundt sluttspillet. Det er tre eller fire lag igjen.
Det blir spennende.
Men hele byen er i fyr og flamme.
Det er forskjellen.
Da jeg var…
Pacers lot meg sitte på enden av banen.
-Akkurat. -Og alt går i ett.
Det er som Cirque du Soleil.
Og så kommer maskoten med det digre hodet sitt.
Hva heter maskoten? Thumper, Thump, Humper?
-Hva heter han? -Aner ikke.
-Ja. -Det er ham.
Han kommer, og så lener han seg over for å prate med meg
som jeg ville gjort det, bare at han har det store hodet.
Vi er så nære, og han sier:
"Rundt 20 år siden jobbet jeg med din mor."
Jeg sa: "Ja, mange gjorde det."
Det betyr jo ingenting.
Men jeg visste ikke hva jeg skulle si til ham med det store hodet.
Hun var en flott kvinne. Ja.
Shaq! Noen av oss går ut for å ta en drink fordi vi er gira etter sending.
Det er en bar oppi gata,
og Shaq drikker ikke.
Han sier: "Drittsekker. Jeg har ingenting å gjøre etter sending."
Så kommer han to uker senere:
"Problemet er løst." "Hva gjorde du?" "Kjøpte en hookah-bar."
Kjøpte en hookah-bar?
-Den er alltid åpen til 2 om natta. -Han har for mye penger.
Tjener du mye? Er det mye penger i baren?
-Ja. -Å ja?
-Gjør det meg ør? -Nei.
Hva ville skje?
Det har ingen effekt.
Det er bortkastet tid.
-Så du er avhengig? -Ja.
-Du er det om du gjør noe daglig. -Jeg kan stoppe når jeg vil.
Hei! Jeg vil ha det der.
Jeg vil ha det.
"Jeg kan stoppe når jeg vil."
-Jeg vil ha. -Jeg kan stoppe.
Jeg vedder imot.
Dette er en samtale jeg aldri trodde jeg ville ha.
Kan jeg gå inn der og ta en slange?
-Ja. -Hva koster det?
Om jeg går inn og ber om Shaq-spesialen?
-Du? Gratis. -Om jeg kom inn.
-Å! -For deg.
Takk Gud! Endelig begynner det å lønne seg.
Hva med din venn Shaquille O'Neal?
Han er en bra kar.
Når… Overlappet karrierene deres?
Ja, men det villeste er at mødrene våre var bestevenner.
De samlet alltid NBA-mødrene sammen,
og så kom hans og min mor overens,
og jeg skrek på mamma hele tiden.
For jeg hadde sluttet.
Mamma tok tre, fire ferier i året med moren til Shaq.
Og jeg sa: "Mamma, jeg fikk regningene dine."
Hun sa: "Jeg må jo betale mitt." Jeg sa: "Jeg tjener ikke som Shaq."
Moren til Shaq, Miss Lucille, er fantastisk.
Jeg og Shaq kom i en krangel på en kamp.
O'Neal slår løs.
Og før vi kom til garderoben,
hadde moren hans ringt ham og min ringt meg og sagt: "Hva er galt med dere?
Gå og si unnskyld nå."
Vi møtte på hverandre i gangen.
"Hvor skal du?" "Hvor skal du?"
"Mamma ba meg si unnskyld til deg."
Vi ler om det den dag i dag.
La oss snakke om familien din.
Moren din og bestemoren din.
-Ja. -Ja.
Bestemor er verdens beste menneske, og mamma var nesten like god.
Jeg er fra en liten by på et par tusen folk.
-Leeds. -Ja, i Alabama.
En halvtime utenfor Birmingham.
Mamma var stuepike, og bestemor jobbet på en kjøttfabrikk.
Begge jobbet så hardt.
En av brødrene mine døde som ung,
og for å oppdra tre gutter i en liten by i Alabama så jobbet de…
Din far var der, og så var han ikke der?
-Han var aldri der. -Aldri.
Han dro da jeg var liten,
og han kan ha kommet for å se meg…
…fem eller sju ganger i livet mitt.
-Så faren din deg spille? -Ikke på skolen.
Han så meg i L.A. fordi han flyttet til California.
Han flyttet fra delstat til delstat.
Jeg var en drittsekk tidlig i karrieren
fordi jeg var sint på verden.
Jeg pleide å si til meg selv før en kamp:
"Gi alle bank for å vise dem."
Jeg sier det til alle unge menn
at om du spiller på kanten, så vil du ramle over omsider.
Jeg krysset grensa flere ganger.
Jeg satt der og gråt og tenkte: "Du, ass. Hva faen er galt med deg?
Hvorfor er du så sint? Du er så god på basketball.
Hva er du sint på?"
Jeg snakket med meg selv. Jeg var så dum.
Jeg bestemte meg den kvelden.
Han sa: "Du må gi slipp på det med faren din."
Det er mye å gi slipp på.
Men du vet, det endret livet mitt.
Man kan ikke spille sint.
Jeg vet ikke hva som skjer med Draymond,
eller Dennis Rodman,
Mike Tyson, som er en venn av meg.
Om du balanserer på den grensa,
så vil du krysse den mange ganger.
Det var vendepunktet for meg.
Men som du sa var det mye å komme over,
for faren min prøvde å komme tilbake fordi jeg var stjerne.
Når vi var i L.A., ville han at jeg skulle treffe vennene hans.
Han viste meg frem som en ponni.
-Ja. -Og jeg tenkte, "Ok.
Rolig. Du skulle gi slipp. Gi slipp."
Så ble han syk.
En av vennene mine sa: "Jeg trenger en tjeneste."
"Hva da?" Han sa: "Ordne opp med faren din.
Når faren din er borte, vil du aldri ha en far igjen."
Jeg sa til min far: "Jeg er for gammel til å ha deg som pappa.
Vi skal være venner.
Jeg tilgir deg for alt køddet du gjorde."
Hovedgrunnen til at jeg var sint
var fordi vi var skikkelig fattige.
Faren min ringte og sa: "Jeg sender dere penger."
Jeg var liten og ventet ved postkassa.
"De kommer da eller da."
Jeg ventet ved postkassa hver dag,
og det kom aldri.
Men jeg er liten. Man kan holde det gående.
Jeg tenkte: "Mamma skrubber gulv."
Jeg var ved å bli tenåring, og jeg var ikke glad.
Men jeg måtte komme over det.
Jeg hørte at dette er i siste liten…
-For dem, ja. -For dem.
Jeg har vært her siden 11 i morges.
Jeg gjorde alle forberedelsene.
-Se her! -Så…
Hva er det? Hver kamp i ligaen?
Alle kamper den kvelden, ja.
Jeg har hørt av sendingseksperter at programmet er…
Du er både glasuren og kaken,
og gutta er stearinlysene som du ikke får tent.
Det er det jeg har hørt.
Beste beskrivelsen jeg har hørt
er at jeg er faren som kjører med tre unger i baksetet,
og jeg sier: "Om jeg hører ett pip til, så snur jeg bilen!"
Skulle vært et program.
-Du må ha pitchet det. -Beklager at jeg nevnte det.
Jeg har nå tilbrakt to dager med Chuck.
-Og… -Kondolerer.
Det er noe magnetisk med ham.
-Finner jeg på det? -Han er god med folk.
Om du ser ham ute,
så samler alle seg rundt ham, og han tar seg god tid med alle.
Styrker og svakheter med Charles.
Han snakker fra levra. Holder aldri igjen, som da han spilte.
Mest siterbare mannen i ligaen, og han er sånn nå.
Du ser mange atleter bli til sportskommentatorer.
Plutselig, når lyset går på, så trekker de seg tilbake, men ikke han.
Han er direkte med alt han trenger.
Faktisk er det nok ting du ikke vil vite,
som han sier helt frivillig, som…
Som?
Vel, han går ikke med undertøy.
-Går han ikke med undertøy? -Han brant alt en gang.
Han har aldri brukt en minibank.
La oss ta undertøyet igjen, for jeg har aldri brukt minibank.
-Men jeg har på undertøy. -Jeg også.
Noen? Undertøy? Rekk opp hånda.
Han deler for mye. En svakhet?
-Nei, vi liker det. -Ja.
Så du sier at mannen ikke har noen svakheter.
-Ikke som jeg har sett på 20 år. -Utrolig.
Med mindre du mener Krispy Kreme-smultringer er en svakhet.
Jeg vil komme til det punktet der du er på et hotellrom og synes synd på deg selv.
Jeg vet ikke om det var på college, videregående
eller første gang du spilte for Philadelphia,
men Moses Malone
var en viktig person for deg.
Han er den viktigste personen i mitt basketliv.
Jeg var nummer fem i utvalget.
Og jeg fikk ikke spille.
Og Moses bodde i samme bygg som meg.
Jeg sa: "Moses, kan jeg treffe deg i kveld?"
Han sa: "Ja, unge mann." Så jeg gikk opp.
Jeg spurte hvorfor jeg ikke fikk spille. Han sa: "Unge mann,
du er feit og lat."
Jeg sa: "Hva mener du?"
Han sa: "Hva er det du ikke forstår?"
Han sa: "Du har talent, men du er i veldig dårlig form.
Du veier 134 kilo."
Du spilte da du veide nesten 136 kilo.
-Ja, i begynnelsen. -Ja.
Og problemet er at jeg kunne komme unna med det på college,
men når du er i NBA, så spiller du mot de beste.
Han sier: "Jeg kan hjelpe deg å gå ned i vekt." Jeg sa: "Ok."
Han møtte meg før og etter. Jeg gikk ned til 131 kilo.
Han sa: "Gå ned 4,5 til." Jeg gikk ned til 127.
Så begynner jeg å få spille.
Han sier: "Vi går ned til 122." 118.
Jeg gikk ned til 113. Da spilte jeg.
Jeg gikk ned til 109, men jeg var helt utmattet, og han sa:
"113 er spillevekta di."
Resten er historie.
Jeg er så takknemlig
for ham, dr. J, Andrew Toney, Maurice Cheeks og Bobby Jones.
De snakket med meg om klesstil. De lærte meg å spare penger.
Men jeg sier alltid at den viktigste personen var Moses.
Om han ikke sa det…
Du vet, hei!
Folk spurte hva jeg gjorde da han sa det.
"Som alle andre ville gjort, gikk jeg ned og gråt."
Men er det flere superstjerner i NBA nå enn da du spilte,
eller er det omtrent likt?
Det er nok færre.
Det er færre gode spillere.
De får ikke utvikle seg på college som de burde.
Du kan slutte på college etter et år nå.
Vi måtte gå på college i tre, fire år.
Og det er ingen her…
Jeg vet ikke hva de gjør, men om du spurte dem…
Om de ga meg jobben min nå etter seks måneder på college,
så vil jeg mislykkes eller ikke være like effektiv.
Å gå på college i tre eller fire år…
-Det er en stor fordel. -Ja.
-Man modnes på mange måter. -Ja.
Mentalt og fysisk.
Og jeg vet ikke om vi kan komme tilbake til hvordan det var før.
Nå går gutta bare i ett år på college,
og jeg tror ikke det er så bra.
Ikke så bra, men jeg ble lei av å se
NCAA-atleter i all sport
som ble slengt rundt og ikke kunne ha råd til et liv etter college.
I mellomtiden var det en multimilliard-industri for enkelte.
Det er den store debatten nå,
og jeg liker at spillere tjener litt penger.
Jeg vet ikke om det systemet vi har nå er så bra.
Å betale et par karer på laget 3, 4, 5 millioner dollar…
De fleste skoler har ikke råd til det.
Det store lagene vil alltid kunne skaffe masse penger.
Ball State betaler ikke mange.
Vi er straks tilbake.
Men nå sporer jeg av hele tiden.
Du nevnte WNBA.
Høyest betalte kvinnelige atlet i WNBA
får 230-240 000 dollar i året.
Og jeg tror Steph Curry, Golden State,
får over 50 millioner dollar i året.
-Ja. -Altså…
Vi får ikke løst det nå, tror jeg.
For det første
må vi betale WNBA-spillere mer.
Det som blir interessant… Du stilte det spørsmålet.
Ja.
Det som blir veldig interessant…
Den beste kvinnelige spilleren i landet akkurat nå er Caitlin Clark.
Hun er fenomenal.
Hun blir førstevalget.
Det er ditt lag i Indiana.
-The Fever? -The Fever.
Ja, for om du har vært i Indiana,
så kommer du hjem med feber.
Det som blir interessant for henne, er at om Fever får førstevalget,
og de tar jo inn henne fordi hun er best…
Men du sa at de høyest betalte WNBA-spillerne
får 200 000 dollar.
Hun tjener nok 3 til 5 millioner på college.
Jeg…
Du må bli på college.
Jeg mener det.
Hun må ta den avgjørelsen, og hun vil tenke:
"Jeg vil respekteres av Indiana,
men jeg kan ikke forlate collage når jeg tjener 3 til 5 millioner
mot 200 000." Det henger ikke på greip.
Blir du ikke lei av å spille 18 hull? Spiller du før du går på jobb?
Vanligvis ikke.
Men jeg spiller når jeg har fri.
-Er det greit her, Chuck? -Ja da.
-Er det en putter jeg kan bruke? -Det er en der.
Du har to puttere! Så god er du.
Ja, for jeg fant aldri ut om jeg var høyre- eller venstrehendt.
Du burde vite det.
Men i baseball kan jeg slå fra begge sider av plata.
Er du så god?
Å ja da.
-For et bra slag. Se på det! -Kan hende ballen går oppi.
Kan hende.
-Å, Chucky! -Det var ganske bra.
Bra.
Den kan gå oppi.
-Den ville det, ikke sant? -Jeg tror det.
Som om vi spiller Bocce, Chuck.
Jeg hører mange si:
"Om du ser Charles, spør ham om golfsving."
Jeg hadde en nervøs rykning.
-Spasmer? -Jeg ble kvalt…
Jeg hadde spasmer, og jeg møtte en lærer som hjalp meg.
Over hele landet investerer folk i spasmeklinikker.
Golf vil gi meg spasmer.
-Vær stille nå. -Ok.
Jeg er lei av bablinga di.
Break! Break, din jævel.
Herregud.
Pokker. Greit, gjør deg ferdig her.
Kom igjen.
-Dette er… -Vi ligger likt så langt.
-Greit. -Vi gjorde det, iallfall.
NBA har gitt meg alt her i livet.
Jeg elsker basket for det.
Jeg føler at den samme lille gutten født i Leeds i Alabama
ville funnet veien til suksess
-uansett hva. -Men det ville ikke vært det samme.
-Du vet ikke det. -Nei, fordi…
-Tro meg. Jeg så karakterene mine. -Men jeg var middelmådig elev.
Ja, men du har talent.
Det er ingen programleder som har holdt på så lenge som deg med mindre de er gode.
Jeg tror lyset ditt ville ha skint uansett.
Om du var rørleggeren Letterman, hadde vi ikke stått her og pratet.
-Jeg ville vært den beste… -Fy søren! Hva er det?
Jævelen er hjemsøkt! Hei! Løp!
Da du var barn, så var du ikke en naturlig atlet.
Det er så interessant.
Mamma gjorde mye narr av meg.
Jeg døde nesten som spedbarn. Jeg var anemisk.
Jeg måtte få blodtilførsel eller hva det heter.
-Overføring. -Noe sånt. Det er en drink også.
Jeg er den eneste høye i familien.
Mamma spøkte: "Jeg vet ikke hva slags blod de ga deg,
men takk og lov, for du er den eneste høye vi har. Det blir penger av det."
Var du det første svarte barnet på det sykehuset?
-Ja. -Er det en del av puslespillet…
Hva sier vi om det nå?
Noe som helst?
En av grunnene til at jeg er opptatt av rasepolitikk
er at jeg alltid kjemper imot rasisme…
Jeg elsker å prate om det.
Jeg elsker…
Og jeg stiller alle til ansvar.
Jeg ble opprørt
da du antydet at du ikke mente at USA hadde rasisme.
Da jeg var i programmet til Gayle,
snakket vi om Nikki Haley.
Hun sa rasisme aldri hadde funnes i USA.
Jeg sa: "Hun har et poeng."
Om du tar bort slaveriet.
Segregeringen.
-Jim Crow. -Jim Crow.
Hun har et poeng. Det har vært herlig for svarte.
-Wow! -Og selvfølgelig…
Og det plagde meg i en viss…
For nå er det mye antisemittisme på gang.
Det har vært mye hat mot asiater.
Jeg sier at ord betyr noe.
I Alabama,
det året jeg ble født var da de bombet kirken i Birmingham,
og så var det Selma-massakren.
Jeg var også en av de første tre svarte elevene som integrerte i en annen skole,
og bestemor sa:
"Når du er gammel nok til å forstå dette,
må du lære om det, aldri glemme det og alltid prate om det."
Hun sier: "Du må lese om denne fyren."
"Hvem?" "Dr. Martin Luther King."
"Hvem er han?" "Det er derfor du trenger å lese."
Hun sa: "Du må vite alt dette her.
Livet ditt blir annerledes enn vårt en dag.
Men du må ikke glemme hvor du kom fra.
Det er veldig viktig."
Når du er fra Alabama, må du vite dette.
Er det annerledes nå
for deg som voksen mann en det du beskrev
som ung gutt i Alabama?
Svarte kjendiser, rike svarte folk,
blir ikke behandlet som vanlige svarte folk.
Jeg mener ikke "vanlig" som i uviktig.
Jeg vil ikke at dere skal si: "Han sa det. Det var det han mente."
Jeg vet hva jeg mente, og jeg vet hva jeg sa.
Det der gjør meg sprø.
Jeg mener det er veldig viktig
å prate om…
Jeg blir ikke behandlet som vanlige svarte folk.
Ingen rike eller berømte gjør det.
USA
har alltid hatt et problem med rasepolitikk.
Har det blitt bedre? 100 %.
Men jeg liker å prate om økonomisk rasisme.
Om du er hvit og fattig
og svart og fattig, så er du i samme båt.
Du blir født inn i et drittnabolag.
Du går på en underlegen skole.
Jeg bruker baseballanalogi.
Det vil være noen unntak.
Men om du har folk som skal til å slå ballen i baseball
og de har hatt to strikes mot dem,
så vil de fleste bomme.
Svarte folk og fattige hvite
fortjener en mulighet til å bli suksessrike,
og frem til vi tar for oss det,
vil vi aldri bli det fullstendige landet vi fortjener å være.
Er du…
Med det kommende valget, så sier folk:
"Dette er viktig fordi det kan være slutten på et demokrati."
Og det kan være det.
På den andre siden er det demokrati som førte til det som skjer i dag.
-Ja. -Så er du full av angst?
Du virker ikke så engstelig av deg,
men med dette foran oss…
Ja, du vet,
jeg er dypt bekymret
for det politiske klimaet.
Jeg trenger navn.
-Alle politikere. -Ok.
Jeg kan plukke ut hvem som helst i publikum nå.
I en intelligent samtale ville vi ikke vært uenige om alt.
Og begge partier suger, altså.
-Begge partier suger. -Ja.
Greit nok.
De krangler som småbarn.
"Jeg vil være uenig med deg bare for å være uenig."
Det er ikke sånn verden burde være.
Jeg vil alltid være håpefull,
for uten håp er du pessimist.
Har du håp nå, nå som vi har valg om mindre enn ett år?
To menn i 80-årene.
-Vel… -Jeg er snart det.
Jeg kan si det, men gir det deg håp?
Nei, jeg liker ingen av dem.
Ville du ikke heller hatt noen yngre?
Selvfølgelig.
Jeg mener president Biden alltid har vært en god mann.
Han har tjent landet. Han er bare for gammel.
Men president Trump…
En president burde ikke oppføre seg sånn.
-Beklager, men ja! -Ja.
Hallo!
Altså…
Jeg tenkte: "Du er USAs president.
Om jeg er enig eller uenig med deg, representerer du USA.
Du burde oppføre deg deretter."
Men la oss si han vinner.
Plager det deg?
Det plager meg fordi jeg tror han vil gå etter fiender i fire år.
Det betaler ikke regninger.
-Er du redd for slutten på demokratiet? -Nei, aldri. Nei…
Nei.
Demokrati er å stemme på den du vil.
-Ja. -Det er demokrati.
Millioner stemte på ham. Det er det fine med…
Nemlig. Det er demokrati i aksjon.
Men om han prater om å få en slutt på friheten av å stemme…
Jeg liker ikke skremselstaktikk.
-Ja, jeg er redd, men… -Jeg er redd. Jeg er bekymret.
Jeg tror vi har mange flere gode enn dårlige mennesker.
Helt enig.
Uansett hva slags menneske du er,
bare vær ditt sanne jeg
og følg den motivasjonen forsiktig.
Om du er en dust, uansett side,
så må du rydde opp.
-Ja. -Ikke sant?
Ja, å sitte og prate om hvem som er slem…
Jeg går lei av det BS-et, helt ærlig.
Vi må passe på at folk har gode jobber,
at ungene er trygge og går på en god skole. Det er det folk flest vil.
Når du sier "BS", hva mener du da?
-Interessant. -Si det, Charles!
Jeg elsker å være på et program der jeg kan banne.
-Jeg elsker å kunne si "bullshit". -Der, ja!
Du har nevnt rasisme og antisemittisme,
og du nevnte fordommer mot asiater.
Det virker som…
La oss bare si at det har blitt jobbet med
for å hjelpe å fremme likeverd,
og jeg lurer på om det går bort.
Vi burde ha tatt det for oss tidligere.
-Ja. -Men huset står i flammer nå.
Vi skulle tatt det for oss for lenge siden og sagt: "Hei,
all hatkriminalitet skal straffes."
Men nå synes folk det er greit å være rasister,
og jeg skal si dette, noe jeg sier hele tiden, at alle,
alle som er rasister,
er drittsekker.
Jeg er ikke et forbilde.
Bare fordi jeg spiller basket…
betyr ikke at jeg burde oppdra barna dine.
For mange år siden var du med i en Nike- reklame om at du ikke var et forbilde.
Tanken var: "Ja, jeg spiller basket,
og jeg tjener penger, men jeg er ikke et forbilde."
Det var effektivt fordi det åpnet for en samtale.
Men på grunn av den du er, uansett om du tar ansvar eller ikke,
så vil det skje. Tenker du annerledes på det nå?
Nei, for folk fattet poenget. Det startet en samtale.
Mange NBA-spillere drar for å holde foredrag på skoler.
Og vi har for mange segregerte skoler i dette landet, men jeg har merket noe.
Når jeg dro på en stort sett hvit skole,
spurte jeg: "Hvor mange vil spille proff idrett?"
Bare 5 % rakk opp hånda.
"Hva vil du bli?" "Jeg vil bli lege."
"Advokat." "Ingeniør."
Lærer, brannmann, politimann.
Men når jeg dro på stort sett svarte skoler
og spurte hvor mange som ville spille idrett, rakk 95 % opp hånda.
Etter at jeg hadde vært på 30, 40 skoler sa jeg: "Svarte barn blir hjernevasket.
De tror de bare kan spille idrett for å lykkes."
Så jeg ville lage den reklamen for å starte en debatt.
Jeg vil at svarte barn skal vite at de kan bli leger.
Bli advokater.
Bli ingeniører, lærere, brannmenn.
Hvor gammel var du da? Du var ung?
-26, 27. -Ja.
Men jeg må gi ros til Nike.
Nike ringte meg ett år senere og sa: "Vi tok feil.
95 % av brevene vi fikk var positive."
Foreldre kom til meg over hele landet.
De sa: " Takk for at du lagde den reklamen."
Til den dag i dag er jeg stolt av den.
Du snakker mye om forsvar.
Å, Chuck!
Jeg prater mye om det. Jeg spiller lite.
Men golf trenger noen som spiller forsvar.
Nei.
Det blir helt annerledes om en fyr forsvarer deg.
Golf er vanskelig nok å spille alene.
Men se på det som ekstremsport. Du skyter en tee,
du har en fyr på deg.
Om jeg svinger med en kølle burde du ikke stå der.
Bare bruk beskyttelse. Ikke tenk på det.
-Har du spilt på Pebble Beach? -Ja.
To dager før vi kom hit visste jeg vi ville gjøre dette.
-Spyglass. -Ja.
Jeg skjøt en 64-er.
-Nei! -Kaller du meg løgner?
Hvit løgn, kanskje.
-64… -Du vet Gary? Ring ham.
Dro du Gary ut av ræva nå?
-Hvordan går det med barnebarna? -Med alt som skjer i livet
så er lille Henry og Charlie… Det er herlig.
Vi snakker om for tre måneder siden.
Så lærte han å gå.
Så brøt helvete løs.
Han var så søt i starten. Lå bare på armen min.
En øl i denne hånda og ham i den andre. Kysset ham hvert 15. sekund.
Og for 6 måneder siden lærte han å gå og løpe,
og nå sitter han aldri stille.
Jeg må planlegge dagen rundt luren min.
For det er to ting du gjør når du blir gammel.
Når du spiser, tar du en lur.
Når du leker i en lengre periode, må du ta en lur til.
-Hvor gammel er du? -Jeg blir 61 år den 20. februar.
-Å herre. -Det er…
Det er spennende å bli gammel.
Ja. Vel, takk.
Nei, det er artig. Jeg traff dr. J.
Vi tok en drink, og han sa:
"Husker du dritten du sa da jeg var 35?"
Du blir med i NBA når du er 19-20. Vi kalte ham "onkel" eller "bestefar".
Han sa: "Nå er du 60."
Jeg sa: "Det er ikke så moro som før."
-Det er på motorveien. -Ikke bra.
Det var ikke bra.
Jøss, høy temperatur.
Det var ikke bra.
Fortsatt ikke bra.
Wow!
Snakk om Pacers som går hele veien og vinner.
-Jeg sa ikke det. -Jeg sier det.
-Jeg… -Ungfolen er tilbake og spiller bra.
-De tapte en tung kamp. -Du sa du mente LeBron var for gammel.
Han er gammel.
-Nei, du sa: "Han er altfor gammel." -LeBron er for gammel.
Ja, enig.
Greit, da.
Herregud.
Beklager! Beklager, sir!
-Var ikke det bra, Chuck? -Nei.
Hva med selve slaget?
-Nei, det… -Beklager!
Chuck, han slo den.
-Bra, Chuck! -Ja.
Her kommer en til.
-Åpne kølla. -Åpne kølla, du.
-Åpne den. -Den er åpen!
Når du gjør sånn, så skjer dette, men det er dette du vil ha.
Sånn. Åpne kølla.
Den er vidåpen nå.
Å ja.
Jøss, da!
Skrev du under på fraskrivelsen?
Du spilte ikke på et mesterskapsvinnende lag.
Er det greit for deg? Det er et teit spørsmål.
På den tiden… Nei, du er knust.
-Selv en MVP, som for meg er… -Det er interessant når folk spør det.
Ja, jeg er skuffet over at jeg ikke vant et mesterskap.
Men det er et lagspill.
Men jeg vet ikke…
Om du vil jeg skal bli lei meg, så skjer ikke det.
Livet mitt er ganske bra, altså.
Jeg har levd godt.
Gi meg et par sekunder før jeg kneler
og sier: "Hei, du. For en reise. For en tur."
For jeg…
Når du er i en liten by på 2 000 mennesker, tenker du:
"Hvordan skal dette gå?"
For det er så mange sykluser.
"Jeg hadde flaks. Jeg fikk stipend til å gå på college."
Så blir jeg med i NBA og tenker:
"Jeg aner ikke hvordan dette skal gå."
-Så blir du kjempegod. -Hall of Fame.
Jeg gjorde det i 16 år, og så tenker man: "Hva nå?"
Så blir jeg en pengestjelende skurk på TV.
PÅ LUFTA
Noe sted her?
Damer og herrer, legenden.
Hei, barn.
Hvordan går det?
-Kan jeg sitte her? -Ja da.
Jøss, så kult.
Jeg må være litt nærmere, for når jeg drar på restaurant,
får jeg alltid en spesiell stol.
Ok, nå.
Det går bra.
-Ta det med ro. -4, 3, 2.
Og for en ære det er for oss her på Inside
å ha med oss David Letterman.
Det er moro å være her.
Som en fra Indianapolis,
tenkte du at alle i Indiana vokser opp med basketkurv i hagen?
-Konstant spilling. -Ja, nettopp.
Nå er jeg redd for at
den legenden har blitt overtatt,
og at jeg peker fingeren på mine gode venner, Indiana Pacers.
Som Chuck forresten sier vil gå hele veien.
Mr. Letterman, er det sånn pensjonsalderen er for deg?
Dette er… Tuller du?
Først er jeg ute av huset. Det er flott.
Og jeg elsker å være på TV.
Dette er rosinen i pølsa, min venn.
En av våre tradisjoner her er at Chuck garanterer…
Jeg har hørt om det. Så spennende.
-Vi kan bare hive ting fra taket på ham. -Kan være hammere i kveld.
Vent, du må garantere.
Du er så god til å kommunisere.
Det er en gave, så du har blitt velsignet to ganger.
Du sier at du ikke tror du vil være på TV når du er 70.
Jeg er uenig.
Det er enkelt for deg,
og ikke bare med basketball, ikke bare med idrett,
men på andre områder også,
og så sier du at du ikke skal jobbe når du er 70?
Jeg håper da ikke det.
Hvorfor sier du det?
Hvor vil du dra for å prate med folk?
-Hvor som helst. -Vel, nei. Du vet…
Når folk kommer bort til meg, så sier de ofte:
"Du er en veldig lett tilgjengelig stjerne."
Jeg sier: "Du. Om noen tar seg tid til å hilse på meg, skal jeg hilse på dem."
Jeg er ikke for viktig for det.
Vet du hvorfor? Fordi jeg spilte basket.
Jeg er ikke lærer.
Ikke brannmann.
Ikke politimann.
Jeg er ikke i militæret.
Det er viktige jobber.
Vi har ikke ordentlige jobber!
Vi er overbetalt
og underarbeidet.
Vi er de heldigste jævlene i verden.
Tenk på det, sa jeg.
Selv om vi taper, så suger ikke livet.
Vi får fortsatt betalt,
vi får dra hjem til våre store hus.
Vi befinner oss i en vinn-vinn-vinn-situasjon.
Det er fint å løfte byen og gjøre dagen til noen fin,
men når du begynner å ta det for alvorlig, så må du granske deg selv.
Jeg vil bare si takk for alt.
Du har vært vennlig og sjenerøs.
Du har vært en fornøyelse å prate med.
Takk. Skal du øve? Kanskje vi ses om seks måneder.
Jeg ringer deg i morgen. Vi skal vedde om penger, min venn.
Jeg vil ha depositumet på bilen tilbake.
Greit..
Ha det.
-Ha det. Takk. -Takk.
Jeg ville peke noe ut for de unge
som vurderer å begynne med golf.
Chuck er nok enig.
I golf så slår man ballen for show…
-Og putter for spenn. -Ja.
Hva gjør du i bunkeren? Unngår det?
Hva rimer med bunker?
Slutt, Chuck!
Tekst: Ekaterina Pliassova