ГАМБІТ ЛЕ БЕЙЛА
СІМЕЙНИЙ РИТУАЛ
ТАЄМНА РАДА
АБРАКАДАБРА
ГАМБІТ ЛЕ БЕЙЛА
СІМЕЙНИЙ РИТУАЛ
Алексе, сюди!
Давай!
Швидше!
Залазь і не висовуйся.
Деніеле, мені страшно.
Деніеле, прошу! Вони мене вб'ють.
Допоможи. Деніеле, благаю.
Він тут!
Ні, ні, ні! Боже, ні!
Ні, Чарльзе! Стійте!
-Гелен! -Ні, благаю, зупиніться!
Ні! Чарльзе!
Ні. Ні.
Чарльзе.
Ні, благаю! Зупиніться!
Благаю! Ні! Ви не мусите цього робити!
Деніеле, я так тобою пишаюсь.
Благаю, послухайте...
Ви не мусите цього робити! Нічого не станеться!
Гелен, благаю, поговори з ними!
Гелен!
Благаю, ні! Ні! Ні, прошу!
ЛЕ ДОМАС
30 РОКІВ ПО ТОМУ
Піклуватися про тебе
віднині й завжди.
У горі й у радості.
У багатстві й у бідності.
У недузі й у здоров'ї.
Доки смерть не розлучить нас.
І хоча твоя родина багатша за Бога
й лякає мене до всирачки,
твій батько ненавидить мене, твій брат-алкоголік чіпляється до мене...
Я дуже хочу стати частиною твоєї трохи довбанутої сімейки.
«Трохи»? Це ще комплімент.
-Привіт. -Привіт.
Чорт забирай!
Ти неймовірна.
Ти що робиш?
Куриш? У моїй кімнаті?
Ану дай сюди.
Нам час спускатись.
Твій тато немов на похороні.
-Він ненавидить мене. -Ні. Це не так, Ґрейс.
Думає, я з тобою через гроші.
Ну, частково це так.
-Дай йому трохи часу... -От свиня!
Що? Але ж так і є.
Люба, дай йому час. Гаразд?
-Гаразд. -Ми ж їх шокували.
-Так. -Рідня звикла до трирічних залицянь,
а не до такого.
Бо в нас півтора року...
Трахофон.
«Трахофон»? Гаразд.
-Треба вписати в обітниці. -Уже.
Добре.
Ми не повинні зважати на їхню думку. Вони жахливі люди.
Я зважаю на їхню думку.
Бо це сім'я мого коханого чоловіка.
І я хочу, щоб мене прийняли.
Ти як? Бо я от уся на нервах.
Усе гаразд. Просто...
Без тебе я...
Один із нас.
Привіт.
-Деніел. -Мене послали по тебе.
А ось наречений Напудив у штани
Бо не вірить він
-Що життя вже тютю. -Деніеле, ти козел. Годі!
Я відпускаю за три, два... Все.
Без нервів.
Ще маєш час утекти.
Ти не з нашого тіста.
І це комплімент.
Гаразд. Якщо ти й досі не передумала стати ле Домас,
то, будь ласка, виходьте надвір. Добре.
Мої вітання, довбодятле.
Дякую.
Не можу повірити, що за пів години
я стану частиною вашої ігрової...
династії? Імперії?
«Домініону». Краще «домініону».
-«Домініону». -Так. Але...
Деніел правий.
Ми б могли піти.
Звісно. «Дякуємо за подарунки, ідіть у дупу».
Ні, серйозно. Я зараз серйозно, люба.
Ти можеш втекти.
Просто зараз.
Ні, дякую. Це вже кінцева.
Ну що, ти готова?
О, бляха, ні.
ГРА В ХОВАНКИ
Усміхніться.
Він міг знайти кращу пару.
Ти так кажеш, тому що він твій улюбленець.
Ой, годі тобі. Я люблю вас усіх однаково.
Два роки – це чимало часу, Алексе.
Я почав думати, що ми втратили тебе.
Усмішка. Усміхніться.
Чим природніше, тим краще.
Так, чудово.
Не сприймай особисто.
Вони видивляються, чи ти ласа до золота хвойда.
Як моя люба дружина.
Ліворуч.
Вона доволі гарна. Якщо добряче випити.
Та їй не стати однією з нас.
Звісно ні, люба.
Бо в неї є душа.
Де, в біса, твоя сестра?
Як завжди, винен Фітч.
Він нікчема, але він один із нас.
А Ґрейс?
Ось ти де.
Привіт!
Привіт.
-Допоможеш? -Звісно.
Красивий портсигар.
Дякую. Належав матері.
А ти куриш?
Ні.
Нервуєшся?
Бо твоя кров недостатньо блакитна?
Щось схоже казали й про мене.
Чесно?
Хай ідуть усі у дупу.
Єдине, що має значення, це думка Алекса.
І вона нам відома.
Люблю тебе.
А я тебе.
Замурзався?
От чорт.
Пам'ятаєш сьогоднішній день?
Усе наче в тумані.
-Втім, я впевнений... -Так.
-Ми побрались? -Побрались.
Ти моя дружина?
-От дідько! Грьобаний дідько! -Так. Ти мій чоловік!
О боже. Чорт. Люба.
-Любий. -Так.
У ній так незручно.
-Слухай. -Тримай мене.
Я маю дещо тобі сказати...
-Замовкни й знімай штани. -Ні. Я маю дещо сказати.
-Ґрейс, люба. -Я їх знімаю.
Що за чорт? Дідько! Тут хтось є.
Що?
Боже, тітко Гелен! Дайте нам хвилинку.
Ховатися треба значно краще.
Ми, бляха, зовсім не ховаємось!
Усі вас чекають.
Так, ми зараз будемо.
Вибач, люба.
Що це, в біса, було?
Це моя тітка Гелен.
Вона... Вона в нас дещо свавільна.
Так.
Звісно, у вас є таємні двері.
Це прохід прислуги.
У будинку їх повно.
Вибач, хто чекає?
Це я й хотів сказати.
Отже, опівночі ти маєш зіграти в гру.
Ми влаштовуємо її, коли в родині з'являється нова людина.
-У гру? -Так.
Яку гру?
Я не знаю. Ти тягнеш карту.
Це може бути доміно, крокет, шашки, хто його зна.
Я знаю, це дурня.
Це трохи дивно.
А, власне, нащо?
Напевне, через те, що ми збагатились на іграх. Частина ініціації.
Я маю виграти?
Ні. Лише зіграти.
І тоді...
І тоді ти офіційно станеш членом сім'ї.
Для них важлива саме гра, а не перемога.
-І все? -Так, це все.
Знаю, це трохи дивно.
Просто химерний родинний ритуал,
який треба пройти лише раз. Добре?
Добре.
-Так. -Добре.
Якщо твоя сім'я прийме мене,
я порву їх у кляті шашки.
Я добре граю.
Гаразд.
Дай мені десять хвилин, бо мені треба вдягнути свій покерфейс.
-Я тебе зрозумів. Чудово. -Клас.
Тоді зустрінемось внизу. Музична зала.
Музична зала. Куди ж без неї.
Вона внизу. Другі двері праворуч.
Гаразд.
Я знав, що знайду тебе тут.
Упевнений, що містер ле Бейл сьогодні з нами.
То що ти їй розповів?
Нічого. І не розповім.
Завтра ми поїдемо.
Якщо вона витягне ту карту, ти готовий зробити все що треба?
Перепрошую. Я вислухаю все, що ви хочете мені сказати.
Краще поквап свою дупу й приїдь до опівночі.
Подзвони, як отримаєш повідомлення.
Доро, ще дві, будь ласка.
-Ґрейс, люба. -Бекі.
-Чудові обітниці. -Дякую.
Алекс не казав, що ти росла в сиротинцях.
Він узагалі мало нам розповідає. Шампанського?
О, дякую. Дякую.
У мене були чудові вихователі.
Вони дали мені все, що могли.
Проте я часто їх змінювала.
А я завжди мріяла про власну родину.
Втім, я впевнена, що Алекс залюбки й надалі жив би в гріху.
Не сумніваюсь.
Але він зрозумів, як важливо для мене
нарешті знайти справжню, постійну сім'ю.
І я не хочу вас розчарувати.
Ґрейс, побачивши тебе вперше, я сказала Тоні:
«Нарешті! Хтось із наших дітей привів гідну пару».
І ти не уявляєш, які ми вдячні, що Алекс повернувся до нас.
Але прошу...
Спробуй повернути його в родинне коло.
Ми його сім'я.
Обіцяю.
О, любонько.
Я на це сподівалась.
-Ось і ти. -Ґрейс.
Мамо, я її вкраду. Гаразд?
-Що? -Як ти?
Що вона тобі казала?
Вона така мила.
Вона щось казала?
Ні. Ні.
Добре.
Ти в нормі? Нічого не сталось?
Та ні.
Мені трохи зле.
Якщо хочеш прилягти, то, може, зіграємо завтра?
-Ні, краще сьогодні. -Руки вгору!
-Вбий, вбий, вбий! -Ні! Ні!
-Агов! -Схопи його, Джорджі!
У нас вийшло, татку.
Зніміть це! Негайно!
-Татку? -Грайтеся далі, хлопці.
Ти такий напружений.
-Ле Бейл тебе дістане! -Козел.
-Вбий! Вбий! -Містере ле Бейл!
Ти, леді в білому!
Отакої, ти, певно, наречена.
-Привіт. -Фітч Бредлі.
Ґрейс.
Приємно.
-Алексе. -Привіт, Фітче. Як ти?
Непогано.
Вибачте за спізнення.
Вранці нам не вдалося сісти на свій чартер із Парижа.
А я більше не можу літати комерційними рейсами.
-Це просто катастрофа. -Ґрейс!
Вітаю!
-Привіт! -Я Емілі.
Боже, твоя сукня неймовірна!
Я пильно стежила за твоїм інстаграмом.
Справді? Це...
Ми потоваришуємо.
Привіт. Радий бачити.
Я така рада увійти у вашу сім'ю.
Я теж, я теж!
Йому це вирішувати, люба.
Тітко Гелен, рада зустрічі.
Темнокоса племінниця.
Ти досі дихаєш.
Леді та джентльмени, 23:55.
Тобі просто дах зірве.
Ну, добре.
Ця кімната лише для членів нашої родини.
Після тебе, дорогенька.
Святі тхори.
Прадідусь любив свої ігри.
ЛЕ ДОМАС
Ґрейс.
ВІКТОР ЛЕ ДОМАС
Сідай.
Любиш грати в ігри?
Це вже від гри залежить.
Ну, за мить ми дізнаємось.
Ти, певно, помітила, що наша сім'я поважає традиції.
І зараз настав час і тобі приєднатися до цих традицій.
Час казочок.
Як вам відомо, мій прадідусь Віктор
облаштував невеличку типографію під час громадянської війни
для друку гральних карт.
Через покоління
мій дід розширив справу до настільних ігор і спортивного краму.
«Родинні Ігри ле Домас» під моїм керівництвом володіють чотирма командами
й сягнули, так, нових висот.
Дехто скаже, що це фарт. Проте це дещо більше.
Здається, ніби за нами хтось наглядає.
Усе почалося з дуже щедрого мецената.
ГРАЛЬНІ КАРТИ «ЛЕ ДОМАС»
І цієї скриньки.
Бачте, спершу мій прадід був моряком.
Йому було важко.
І, як багато хто, він прагнув більшого.
Під час свого чергового плавання
прадід познайомився з містером ле Бейлом.
Він був пасажиром на кораблі.
Колекціонером.
Купував екзотичний антикваріат на перепродаж багатіям.
Відкривши взаємну пристрасть до азартних ігор,
вони чимало годин провели за грою в карти.
І серед речей містера ле Бейла була
ця скринька.
І одного вечора, прийнявши на душу чималу кількість рому,
містер ле Бейл запропонував парі.
Якщо прадід розкриє таємницю скриньки
до прибуття у порт,
містер ле Бейл профінансує будь-яке починання на його вибір.
Отже,
прадід провів чимало годин у морі, вивчаючи скриньку.
І зрештою...
Відтоді,
коли до ле Домасів приєднується новий член сім'ї,
ми кладемо в скриньку чисту гральну карту.
Наш новенький має особливий привілей витягнути цю карту,
а містер ле Бейл скаже нам, у яку гру ми зіграємо.
Я витягла «шахи».
А я «пікову даму».
Хто, бляха, грає в таку маячню?
Фітче...
Отже, я тягну карту?
Люба, зараз твоя черга.
Що там, дівчино?
Тут пише,
що «хованки».
Ми справді гратимемо?
Усе гаразд?
Так. Такі вже правила.
«Хованки», так, тату?
Так, звісно.
Такі вже правила.
Добре, то хто ховається, а хто шукає?
Ну, це ж твоя ініціація, любонько.
Тож саме ти ховаєшся.
Авжеж.
Буде весело, мила.
Зустрінемось у моїй кімнаті.
-Я хочу зіграти. Це так дивно. -Ні, ні. Знаю.
Отже, за містера ле Бейла.
За містера ле Бейла.
-За ле Бейла. -За містера ле Бейла.
Правила прості.
Ховайся будь-де в будинку.
Ми рахуємо до 100 і намагаємось тебе... знайти...
А вам не здається, що ви маєте фору?
Ні, ні. Ми вимикаємо камери.
Ми завжди граємо в ігри так, як би це робилося в часи наших предків.
Завжди.
Отже, виграти мені не світить?
Ну, ти собі сховайся і не виходь до світанку.
-Ні, дзуськи. -Ні.
Ми почнемо відлік, щойно ти вийдеш, гаразд?
Гаразд.
Ґрейс, щасти тобі.
ПІСНЯ ДЛЯ ХОВАНОК
«Тут ми можемо вільно панувати,
і, як на мене,
панування варте амбіцій...»
Тоні, що це в дідька? Воно не розсиплеться?
Любий, може, тобі краще лишитися тут?
Стеж за дверима.
Дякую, Черіті.
Як минула шлюбна ніч, Ґрейс?
Просто клас, фантастика. Я...
Я сиділа у кухонному ліфті.
Алексе, сонце, ти не проти компанії?
От чорт.
Скільки ще чекати?
Скільки це зазвичай триває?
У цьому немає нічого звичайного.
Я бачила таке лише раз, відколи ввійшла в цю сім'ю.
І я маю знати, як цим користуватися?
А знаєте що?
Я зроблю швидкий піт-стоп. Шлунок у мене чутливий.
Ти ніколи мені не подобався. Ясно?
Гаразд.
Годі вже з мене.
Чорт!
Чорт.
Джорджі!
-Вибач. -Господи.
-Я ледь не обісцялась. -Вибач.
-Слухай мене дуже уважно. -Джорджі!
-Чорт. Іди за мною. -Стій. Що ми робимо?
-Пригнися. Підбери сукню. -Добре. Трясця.
Джорджі, я знаю, ти десь тут.
Джор...
Сюди! Сюди, сюди!
Я знайшла її!
Їй глина!
Татку! Я кокнула її! Глянь!
Татку, іди глянь, що я...
Чорт! Чорт! Чорт!
Святі небеса!
Це ж Клара.
На ній же пишна біла весільна сукня, Емілі!
Нащо стріляти в лице, люба?
Лише поранити. Для ритуалу вона потрібна живою.
Я не знаю.
-Я чула постріл! -Так.
О.
Якщо вона помре, це рахується?
Звісно ж ні, Деніеле.
Це має бути наречена.
І що ж тепер робити?
Я не знаю. Я думаю.
Кларо, чуєш мене?
Усе буде добре.
Деніеле, прошу.
-Ходімо, прогуляймося. -Вона помре, народ.
Іди вже.
Що робити з нею?
Заберемо, щоб Ґрейс не побачила.
Дайте срані ліхтарі.
Добре. Обирай!
-Решка. -Таки решка.
-Бери за ноги. -Добре.
Чекай!
Вона вислизає. Так, добре. Ось так. Уперед.
Вона була моєю улюбленицею.
Сиди тут тихо.
Так, люба, підводься.
Треба негайно вивести тебе звідси.
Отак. Вставай.
Бери свій телефон. Бери ключі.
Бляха. Чорт.
Схоже, Стівенс забрав телефон, тож...
-Алексе, якого біса? -Тобі доведеться тікати.
Хованки.
Ти витягла єдину погану карту.
Вони намагатимуться вбити тебе до світанку.
-Якого хріна? -Ходімо.
Секундочку!
Я забула пістолет.
Добре.
Так, подруго, годі лажати.
Ти переможниця. Затямила?
-Де твоє взуття? -Алексе?
-Ти повинна взутись просто зараз. -Що за хрінь відбувається?
Люба, ти повинна взутись негайно.
Так, чудово. Ось так.
Так.
Вони думають, якщо тебе не вбити,
з родиною станеться щось дуже погане.
Я їм підіграю, щоб вивести тебе.
Але будинок заблоковано, тому це буде дуже важко.
Ти знав, що станеться, якщо я витягну цю карту.
-Я не думав, що вони підуть на це. -Ти, трясця, знав!
Ніхто її не витягає. Взагалі ніколи, бляха!
-Але ти знав про це! -Я не знав!
-Я Річард Бебіс. -А я Чарлі.
Ви дивитесь «Знайомство з твоїм арбалетом».
Чорт. Я думав, що все буде добре.
Якби ти взагалі не тягнула карти, то...
Твоя скажена сімейка не намагалась б мене...
-Чорт, вони мене вб'ють. -Ми б обоє померли.
Кожен, хто вступає в нашу родину, повинен зіграти в гру.
А як ні – то помирає.
Знаю, це звучить божевільно, але, повір мені, це так.
Мій двоюрідний дід,
він одружився, не зіграв у гру і вже вранці помер.
І його дружина теж. Те саме сталося з моєю кузиною
і з людьми, яких я ніколи в житті не бачив! Ти...
Грати обов'язково.
Ти казав, що твоя... сім'я шизонута,
-але не казав, що це якісь убивці. -Я знаю.
-Ти привіз мене сюди, не попередивши. -Ти хотіла шлюбу.
-То це я, в біса, винна? -Ні. Вибач.
Ти, бляха, серйозно?
-Ми могли б утекти. -Я знаю.
-Ми могли... -Ні. Є правила.
Не можна тікати.
Потрібно одружитися тут і зіграти в цю бісову гру.
Ти ні хріна не сказав мені.
Але ж ти міг сказати. І ми б...
-Просто... -Якби я сказав, ти пішла б.
І якби не освідчився, ти б пішла.
Ти все для мене, і обіцяю, я витягну тебе звідси, добре?
Гаразд? Тож послухай мене.
Спустися цим коридором до кухні.
Я спущуся, піду в кімнату охорони
і звідти розблокую всі двері.
Щойно я це зроблю,
-Прошу, не кидай мене. -тікай звідси щодуху.
Я мушу, кохана. Мушу.
Не виходь, поки не дійдеш до кухні.
Ти все зможеш. Куди ти йдеш?
Прямо, а потім кухня.
На кухню. Добре.
Ти впораєшся. Усе буде добре.
-Люблю тебе. -І я тебе.
Іди. Іди.
Добре.
Чорт.
Добре.
Бляха.
Ну що, бачила її?
Ні. Вона може бути будь-де.
Знайшлась.
Господи! Чорт!
Бляха-муха!
Емілі, цілься в тулуб!
Не розумію, що роблю.
Допоможіть.
Бляха.
Я просто вип'ю.
Я маю їх покликати.
Ні, не варто.
Ні.
Допоможи мені. Благаю.
Для тебе це погано скінчиться.
Я просто не хочу бути тим, хто зрадить тебе.
Деніеле, благаю.
Мені дуже шкода.
Правду кажуть, багатії справді інакші.
Даю тобі десять секунд фори.
Деніеле.
Один.
Два.
Два з половиною.
Вона в кабінеті!
Спрямуйте зброю від себе.
Проґавив її?
Саме так.
Ти жалюгідний.
Саме так.
Хоча б удай, що тобі не начхати.
Я впевнений, що ви знайдете і вб'єте її навіть без моєї допомоги.
Але знаєш, мені дещо спало на думку.
Алекс, напевно, дарма нічого не сказав Ґрейс,
та пам'ятаєш, як відреагувала ти, коли я все розповів?
Ти, бляха, і не кліпнула.
Ти була готова відразу продати свою душу.
Ти знаєш, звідки я і яким життям жила.
Я радше здохну, ніж втрачу все це.
Сама сказала.
-Де вона? -Боюсь, її вже немає.
Тоні, Алекс утік. Мені дуже шкода.
Бляха-муха!
І хто ж тепер налажав?
Усе ще я?
Знайшли її? Це кінець?
Ні, ще не кінець.
Тепер вона знає, що відбувається.
Зате Емілі поцілила Кларі в голову.
Вона мертва. Маленька ремарочка.
Клара мертва?
Вона була моєю улюбленецею.
Бляха! Я забула пістолет!
Татку, я забула пістолет. Я відстій!
-Усе гаразд. -Відстій.
Ти не відстій, солоденька.
Ось, люба, візьми мою зброю.
Містере ле Домас, я щойно бачила, як вона...
-О боже! -О боже.
-Так, тепер... -Ну чому зі мною так завжди?
-Досить уже! -Заспокойся!
Люба...
-Усе добре, люба. -Тільки не злися.
Прогуляймося, пошукаємо щось, щоб тебе відпустило.
Може, знайдемо іншу, ще живу, яка прибере це лайно.
Чекайте.
А прислуга рахується?
Ні!
Чому всі постійно про це запитують?
Ми маємо...
О, що за хрінь!
Ми маємо вбити наречену до світанку.
Ми в сраці. Ми в глибокій сраці!
Спокійно. Треба подумати.
Можна скористатися нашими камерами.
-Не можна паплюжити традиції! -Вона права.
Гадаєш, прадід не скористався б камерами, якби мав їх?
Це що традиція, що він народився до камер? Це маячня.
Авжеж.
Часи змінились.
До речі, я можу скористатися зброєю цього сторіччя?
-У мене є пістолет. -Та невже?
Ні. Ні. Тільки прадідусева. Це – традиція.
Ти ба, який перебірливий!
Хоча б від тих дурних масок відмовилися.
О, ні. Це була таткова ідея.
Вісімдесяті.
-Наша шана не має зникнути. -Чорт забирай, сестро!
Якщо не знайдемо її й не проведемо ритуалу до світанку, нам усім кінець!
Тоні, ви з Деніелем увімкніть камери.
Решта, розділіться й знайдіть Алекса.
Трясця.
Чорт забирай!
Давай, Алексе.
Монітори, монітори.
Гаразд.
От лайно.
Лайно, лайно, лайно!
Твоя тітка завжди переймається дрібницями.
Хіба не байдуже, як ми її знайдемо?
Абсолютно згоден.
Так.
-Схоже, ми не самі. -Що?
Хтось увімкнув камери.
Алекс.
Відчиняйтесь.
Ну ж бо, довбані двері!
От срань.
Геть!
Я б з радістю, та не можу.
Ця зброя декоративна.
Невже ти гадаєш, що я настільки дурний, щоб...
Так, бляха!
Відчини двері, Алексе.
Вона тут!
Відчини кляті двері!
Чорт забирай, Алексе!
Відчини двері!
Ні, ні. Ні!
Як не допомагаєш, то йди до біса!
Дайте їй спокій!
Чуєш мене?
-Алексе! -Вона моя дружина!
Агов.
Алексе.
Алексе, не треба цього.
Алексе.
Гаразд.
О боже! О боже!
Я знаю, я знаю.
-Я знаю. -Допоможи мені.
-Вона для мене все. -Знаю, ми її витягнемо.
-Дякую. Будь ласка. -Я обіцяю.
Ти за кого взагалі?
Я ж відволік його, га?
Обирай.
Та мені до сраки.
Орел. Бери за голову.
Бляха-муха.
Стій. Я забув рушницю.
То повернешся по неї!
Воруши дупою!
Мені важче, батьку.
Роки алкоголізму й наркозалежності даються взнаки.
-О боже! -О боже!
-Я взагалі не розумію, що відбувається. -Добре.
Тільки сиди тихо, гаразд?
Я навіть не покоївка.
Містеру ле Домасу подобаються мої танці.
Міняймось місцями.
Бо вони шукають мене, а не тебе. Тож, давай. Давай.
-Будь ласка. -Вона тут!
-Вона тут! Вона тут! -Ні, ні, ні.
О боже! О боже!
Допоможи мені!
-Чорт. -Будь ласка!
Чорт.
-Тоні. -Так?
-Що ти робиш? -Ну...
Ми намагаємось повернути його до родини.
Сер...
От бляха.
Овва!
Я не зміг полагодити систему безпеки.
Двері та вікна розблоковані.
І боюся, що Дору розчавило, сер.
Кухонним ліфтом.
Покоївки закінчились.
Святі тхори!
Вона ж нас викошує!
-Як їй це вдається? -Коханий.
Це ж якась маячня, Бекі.
-Вона якась шмарклява білявка, і я не... -Тоні!
Зосередься.
Лише на хвилину.
Не можна її випускати.
Охороняймо двері.
Він збився зі шляху.
Ти дав йому піти від нас.
Перепрошую?
Ми з ним завжди були такі схожі.
Я знала, що дівчина витягне цю карту, і йому випаде вибір, що й мені колись.
Лайно собаче.
Ніхто з нас не збирався займатися цим сьогодні.
О восьмій я п'ю чай!
І якщо ти не помітила, вибирати йому не довелось!
Він допомагав їй від початку!
-Він ненавидить нас. -Ні.
Він просто боїться свого справжнього єства.
Як я колись.
Ти ніколи не зрозумієш, як це:
дізнатись, що єдиний чоловік, якого ти кохаєш, має померти.
Краще б я вбила Чарльза сама,
аніж намагалась опиратись.
В Алекса ще є час зробити як належить.
Він лише має прийняти істину!
Яку ще істину?
Що він мусить очолити цю родину, а не тікати від неї.
Він ненавидів нашу угоду від початку. Він добрий синок. Ти що, забула?
Тоді чому він єдиний з нас, хто бачив містера ле Бейла в його кріслі?
Господи, йому було п'ять.
Йому це, певно, наснилося.
А може, він це просто вигадав!
Ну, якщо ти впевнений.
ПОШУК: УГОДИ З ДИЯВОЛОМ – ПРАВДА ЧИ МАЯЧНЯ
НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
«Ти як, чувак?»
От дурень.
Ну таке.
Сімейне лайно.
Джорджі?
Слава богу. Добре.
Добре, слухай. Я знаю, усе це дуже лякає, але...
Боже!
Срань!
Чорт.
Бляха.
Ах ти ж, паскудо!
Ну все.
Попалася, стерво.
Срань!
Вона надворі, біжить на північ.
Я по інших.
На поміч!
Рятуйте!
Прошу, допоможіть.
Рятуйте!
Срань. Срань. Срань.
Рятуйте! Гей, стоп!
Прошу, допоможіть мені!
Слава богу! Дякую, дякую.
-Пішла на хер з дороги! -Благаю, стійте!
Що ж ти за гімно таке?
Ти срана тварюка.
Ти шмат лайна, трахнутий поц, козел гівняний, мудило...
Довбані багатії!
Бляха.
Вона, напевно, у лісі. Та не хвилюйтесь, сер, далеко не втече.
Я знайду її.
І завтра полагоджу огорожу.
Отже,
вона на волі.
Що ж,
було дуже весело.
Може, поділимо весільні подарунки завтра на бранчі?
Ти що, досі думаєш, що це довбана гра?
Так.
Хованки, пригадуєш?
Ти розумієш, якщо вона доживе до світанку, нам усім кінець?
Ви всі пам'ятаєте, що сталося з ван Горнами.
Це ті, що загинули в пожежі?
Так повідомила преса, але вони...
Краще не знати правди. Повір.
Ні, вам не трахнути містера ле Бейла. Ле Бейл трахне вас!
Не міг вибити нам кращі умови, Віку?
Невже так важко...
Не знаю, можливо, умовити його не рубати всіх під корінь?
Що ж, дякую, гівнюче! Тепер ми всі у повній сраці!
Гадаю, ти своє сказав, любий. Дякую.
А щоб тобі...
Чекайте Стівенса.
Допоможете йому.
Але не ви!
Вам треба звалити.
Віднесіть покоївок до ями.
І, бубонько, спробуй більше нікого не вбити.
За собою треба прибирати.
-Ні, тату. -Давай, Ем.
Слухайся маму.
А коли можна звідси звалити?
Га?
Справді. Коли?
Пішла ти!
Деніеле!
Деніеле, рятуй!
Ґрейс.
Чому вона витягла саме «хованки»?
Це все насправді?
Що ми вибухнемо, спалахнемо чи ще щось, якщо не вб'ємо її?
Не знаю. Можеш...
Гаразд, я...
-Допоможеш? -О ні. Ти блюванеш – я блювану.
Раз, два, три.
Три.
Ти ж був з ними востаннє, як вони грали в хованки?
Тобі було шість? Сім?
Ти щось пам'ятаєш?
Я пам'ятаю все.
Алекс теж був зі мною.
Я хотів захистити його.
Не знаю, чи він щось запам'ятав.
Ти завжди про нього дбав.
Якби так, я б не допустив весілля.
Він заслужив на кращого брата.
А ми заслужили на смерть.
Але не мої діти.
Мамо?
Любий! Джорджі!
Ти в порядку? Що ти тут робиш?
Я...
Я пішов сюди за тою леді й вистрілив у неї з пістолета.
Нащо стріляв?
Бо в неї всі стріляли.
О, любий.
Я так тобою пишаюсь.
Чорт.
Сюди, Ґрейс!
Ти сраний козел!
Здохни, падло!
Дякую, що подзвонили у компанію «Безпечний шлях».
Будь ласка, залишайтесь на лінії,
і вам відповість вільний оператор.
Добрий вечір. Я Джастін. Ваш дзвінок може записуватись.
Мене намагаються вбити, прошу допомогти.
Так, я вам допоможу.
Вам потрібна медична допомога чи...
Подзвоніть у поліцію, благаю!
Так, буду радий допомогти.
Вибачте. Комп'ютер знову глючить.
Зараз я перезавантажусь.
Дзвони в срану поліцію!
Мем, за моїми даними, цю машину викрадено.
Вибачте, я повинен її заблокувати.
Ні! Що?
Якого хріна? Ви, бляха, знущаєтеся з мене?
Такі правила компанії, мем.
-Я нічим не можу зарадити. -Прошу. Джастін.
Лишайтесь у машині, мем. Поліція в дорозі.
Просто заведи довбану машину!
Мем, немає потреби лаятись.
Заводь її, Джастін!
Боже, я нічим тут не зараджу. Мої руки зв'язані.
Джастіне?
Алло? Джастіне!
Я можу ще чимось вам допомогти?
Так, пішов ти, Джастіне!
Гаразд. Дякую, що скористались послугами компанії. Добраніч.
Добре. Усе добре, усе добре, усе добре.
Поліція вже їде.
Усе буде...
Добраніч, Ґрейс.
Алексе, це ти?
Ти в безпеці.
Ми їдемо.
Де ти зараз?
Наближаємось до задніх воріт, сер.
Скоро вже під'їдемо.
Гаразд. Наші справи покращились.
Тоні.
Стівенсе! Позаду!
Стівенсе!
Вируби кляту музику й озирнись!
О ні.
ЗБІЙ ВИКЛИКУ
От дідько.
Бляха!
Дежавю.
Кумедно, я... саме тікав від божевілля.
Дякую, що збила машиною мій спокій.
Деніеле.
Ти не вб'єш мене.
Тебе це не цікавить.
Так і є.
Ти мені подобаєшся, Ґрейс.
То відпусти мене. Добре?
Я слабкий.
Ти добра людина.
Ти дуже, дуже добра людина.
І Алекс любить тебе.
І це взаємно.
Він тобі цього не пробачить.
Можливо.
Проте він виживе.
Я не можу дати померти своїй родині через тебе.
Це маячня!
Невже ти не бачиш цього?
Ніхто не загине... Ніхто не має загинути!
І від тебе це теж залежить.
Це все маячня!
Ні.
Я не той, за кого ти мене маєш.
Це Алекс вирвався.
Якщо хтось і міг тебе врятувати, то це він.
Виходь уже!
Ти знав, що я тут?
Я п'яний, а не сліпий.
Треба поквапитись.
До світанку менше години,
а її ще треба підготувати для ритуалу.
Де Ґрейс?
Де й має бути.
Ти ж не чекала, що я це допущу?
Ми всі сподівалися на краще.
Якщо чесно,
вона мені до душі.
Мені шкода її.
Але ми мусимо захищати родину.
Якщо вона помре,
я уб'ю тебе.
Що ж,
схоже, мені й так, і так не жити.
Так, або це просто срані забобони.
Не сміши.
Якби так, ти б взагалі не дав їй карту тягнути.
Чому ти покинув нас, Алексе?
Ой, я не знаю, мамо.
Можливо, одного вечора, коли під час ритуалу я перерізав горло козі,
мені здалось, що це якось не зовсім нормально.
Та найгірше те,
що я почувався нормально.
Їй-богу.
І я усвідомив, що ти зробиш що завгодно... якщо твоя сім'я це схвалює.
А тоді я зустрів Ґрейс.
Повну протилежність усім вам.
Вона хороша.
І з нею я відчув, що теж можу стати кращим.
Тож, якщо обирати між вами та нею, я – за неї.
Я тобі не вірю.
І не думаю, що ти вважаєш,
що за півтора року ця дівчина
пізнала тебе краще, ніж я.
У нашої родини є дуже близький друг, містер ле Бейл.
І містеру ле Бейлу ми завдячуємо всім, що сьогодні маємо.
Але іноді містер ле Бейл хоче від нас щось натомість.
Ти зможеш, Фітче.
Ти зможеш, Фітче!
Тільки не обісрися, Фітче!
Не обісрися, Фітче. Усе вийде, засранцю.
Знаю, сьогодні не все пішло за планом.
Та я виправлюсь, містере ле Бейл.
Побачите.
Ми оновлюємо нашу обітницю цієї ночі.
Як і наші пращури до нас.
Цим підношенням із живої плоті та крові.
Слава...
Брате!
Отрута!
Ах ти, сучий сину!
О боже!
Що ти нам підсипав?
Те, чим покоївок поливали.
Біла пляшка, червона кришка.
Соляна кислота!
Вставай! Побігли!
Ґрейс!
Ти що... Ти їх убив?
Ні, дав їм трішки.
Я гуглив. Тиждень сратимуть горохом, але очуняють.
-Я й Алекса витягну. -Знайдіть їх!
У нас обмаль...
Я вірила в тебе.
Я не вірив.
Лише розумів, що хтось має з цим покінчити.
Та не думав, що це я.
Деніеле!
Відійди.
Черіті.
Тобі начхати, якщо я здохну.
Ти не мусиш...
Деніеле.
Іди.
Дякую.
Куди це ти зібралася, стерво?
За кого ти себе, бляха, маєш?
Наша родина пережила й гірших за тебе.
Ти просто чергова жертва.
Ще одна коза.
У сраку вівтар!
Зроблю це просто тут.
Ґрейс?
Деніеле, ну ж бо.
Поглянь на мене. О боже!
Гей, глянь на мене.
Давно не стріляла, якщо чесно.
Не помирай. Не помирай, добре?
Деніеле, не помирай! Деніеле, ти мені потрібен! Не помирай!
Сьогодні вранці я казала правду. Ти мала стати новою мною.
Але я не дам тобі скривдити мою сім'ю!
Помри!
Ти не заслуговуєш мати сім'ю!
У сраку твою сім'ю.
У сраку твою грьобану сім'ю!
Ґрейс.
Мені шкода.
Мені теж шкода.
Деніел мертвий.
Після цього ти вже не будеш зі мною?
Алексе.
-Відпусти. -Вона тут!
Ні, благаю, ні, ні!
Відпусти мене!
Молодець.
О, Бекі.
Сонце от-от зійде!
Треба зробити це зараз!
Час твоїм хлопцям зайняти своє місце в родині.
Звільни нас, о всемогутній, від колишніх помилок та омани!
Ступивши колись на шлях темряви,
ми не втратили своєї непохитності.
А з твоєю допомогою зростає наша мудрість та сила!
Слава сатані!
Ні!
Це кінець!
Пробач нам!
Нічого не сталося.
Я так і знав.
Я, бляха, знав, усе це маячня.
Ґрейс.
То, що...
Що нам з нею робити?
Знаю, уже запізно.
Проте я не підведу тебе знову!
Ця дівка здохне!
Якого хріна?
От срань.
Схоже, усе правда.
Містере ле Бейл, будь ласка, не треба!
Я хочу додому!
Бляха!
Ховайтеся!
Я все зробив як треба!
Я дотримувався всіх правил!
І я контролюю...
Ні, не йди.
Не йди, кохана! Будь ласка, пробач!
-Я не хочу помирати! -Я теж не хотіла, виродку егоїстичний.
Ні, я не такий, як вони! Не такий!
Не такий! Ти зробила мене кращим!
І він не забрав мене!
Я отримав другий шанс, мила.
І це тільки завдяки тобі. Так? Мила?
Ґрейс, мені так страшно.
Не торкайся мене.
Гаразд.
О, Алексе.
Так?
Я хочу розлучення.
Бляха.
СІМЕЙНИЙ РИТУАЛ
ТАЄМНА РАДА
СХІД СОНЦЯ
АБРАКАДАБРА
ГАМБІТ ЛЕ БЕЙЛА
Мем, ви в порядку?
Ви мене чуєте?
У мене людина на південній галявині.
Потрібна швидка якнайшвидше.
Прийнято.
Святі небеса, що з вами сталося?
Батьки чоловіка.
Переклад субтитрів: Дмитро Рассказов