ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
В Остіні чудові велосипедні доріжки.
Люблю кататися на велику.
А ще відразу після аеропорту я завжди їм у Torchy's.
Не знаю чому.
Мабуть, тому що там нереально смачно.
-Вітаю в Torchy's. Як справи? -Завжди тут снідаю.
-Як життя? -Чудово.
Гаразд.
-Міґас. Бо зараз ранок. -Міґас. Добре.
-«Містер Орендж», лосось. -Так.
І люди мають побачити зелене чилі кон кесо.
Без цього ніяк.
Дякую.
-Час куштувати кесо. -Моє улюблене заняття.
-Ось соус. -Дякую.
У Техасі не можна не скуштувати трохи кесо.
-Мої тако! -Авжеж!
Це тако по-техаськи.
Видно, що це Техас.
До речі, так я ще не куштував.
«Фу» чи «о так»?
А тепер обід.
Це не мексикансько-мексиканська кухня.
Це «текс-мекс».
Хто хоче тако?
-Я не відмовлюся. -Дуже смачно.
О господи!
Ні, ні!
Гей, гей!
Чекайте,
а де мої три пальці?
Щасливий і голодний чоловік
Морем, суходолом відкриває світ
Він хоче осягнути, і недарма
Мистецтво пасти, свинини, курки та ягня
Він приїде до вас
Прилетить він до вас
Заспіває для вас
І станцює для вас
Він посміється з вами
А ще поплаче з вами
-І лиш одне попросить натомість -Хто-небудь, будь ласка
Нехай хтось
Хтось, нагодуйте Філа
Хтось, нагодуйте його
ОСТІН
Коли я презентував шоу різним каналам,
керівник каналу про подорожі Travel Channel сказав:
«Згідно з результатами опитування наші глядачі не люблять подорожувати».
І коли я вже виходив, він додав: «До речі,
опитування показали, що єдина їжа, яка цікавить американців,
це барбекю».
Ми пішли на канал про їжу Food Network, а їхній президент каже,
так і сказав:
«Ми потроху відмовляємося від шоу про їжу».
І коли я виходив, він додав:
«Єдина їжа, яка цікавить американців…»
А я: «Знаю. Це барбекю».
До чого я веду.
Американці,
якщо ви справді любите барбекю,
людоньки, то це шоу саме для вас.
Вітаємо в Остіні!
Тут найкрутіші розваги.
Тут більше музичних майданчиків, ніж навіть у Нешвіллі.
Неймовірно, так?
А яка тут смачна їжа. І не лише барбекю.
І найголовніше, тут живуть чудові люди.
Я знайшов ідеального остінця, який буде моїм першим гідом.
Денієл Вон — редактор із барбекю, так, у них є редактор із барбекю
у журналі Texas Monthly.
Це він. Він справжній профі.
Ми рушаємо на дегустацію барбекю
і починаємо в «Лерой і Льюїс»,
це фургон, який належить бізнес-партнерам Соєр Льюїс та Евану Лерою.
-Готуєте барбекю по-новому. -Нове слово в барбекю.
У вас коптильня більша за ресторан.
-Саме так! -Так!
Що будемо їсти?
Обов'язково телячі щічки.
-Це їхня фішка. -Так!
Ковбаски на хмелю.
-Так. -Це буде смачно.
А ще раз на тиждень
вони готують свинячу груднинку на кістці.
Ну, і…
-Я не можу не взяти бургер. -Бургер.
Скуштуйте ще цвітну капусту.
Подзвоніть моєму лікарю й скажіть, що тут
не лише м'ясо.
Саме так.
В Остіні багато місць, де готують барбекю.
Легендарні заклади, як Franklin Barbecue
та La Barbecue.
Це феноменальні місця.
Але ми туди не підемо.
Сьогодні я покажу вам щось новеньке.
-М'ясо готово! -А ось і воно.
У нас м'ясо лише з Техасу.
Екологічно чисте, з місцевих ранчо, вирощене гуманно.
Ось груднинка, телячі щічки. А під ними реберця.
Великий свинячий підчеревок на кістці.
Ми самі в'ялимо цілий шмат, як сало.
Подвійне копчення, глазуроване кленовим сиропом.
Лише погляньте на всемогутнє свиняче реберце.
Тримай, тримай. Я зараз…
Прощавайте, друзі!
З якого боку краще почати?
Тут або тут?
-Тут так і проситься. -Тут?
Що за…?
Це що, цукерки?
Що за…?
-Гадаю, мені нічого не дістанеться. -Ні.
У нас іще є.
Усім вистачить.
-Гаразд. -Овва! Овваньки!
-Озирнися. -Боженьки!
-Це ще не все. -Що?
Ух ти!
Техаський пиріг «Фріто» з червоним перцем.
З власними копченими і маринованими халапеньйо.
-Салат із капусти з «Цезарем». -Так.
-Наші власні пересмажені боби. -Божечки.
Усередині наче феєрверки почалися.
Гляньте на пиріг «Фріто».
Яка краса.
Виправте, якщо помиляюся, новизна вашого підходу в тому,
що ви застосовуєте нове бачення до класичних страв.
Так. Ми використовуємо класичні способи приготування.
Барбекю — не їжа, а спосіб приготування.
Ми додаємо нові нотки у традиційне техаське барбекю.
Скажімо, соуси.
-Ось буряковий. -Що туди вмочити?
Я люблю брати шматочок хліба з картопляного пюре
з телячою щічкою і дрібкою кімчі і вмочувати його в буряковий соус.
-Я теж так зроблю. -Ага.
-Ну? -Повний рот.
Повні щоки телячих щічок. Смакота!
Це ще одна наша фішка.
Ми готуємо усю тушу і нічого не викидаємо.
-Сьогодні точно відходів не буде. -Це наша мета.
Бургер готовий.
-Час для бургера. -О господи.
-220 грамів копченого м'яса. -Розріжемо?
-Спершу хочу показати. -Огірки, цибуля.
-Просто гляньте… -Ого.
-Матінко божа, Річарде. -Господи.
Бідолаха Річард.
Не хочу перехвалювати,
але це переверне твоє бачення того, яким має бути бургер.
Ідеальний.
О, Річарде.
-То який вердикт? -Святі небеса.
А ще скоринка.
-Яка з'являється під час копчення. -Така хрустка…
Знаєш, пам'ятаю, як ти сказав:
«Це нагадує смак домашнього бургера».
-Так. -Саме так.
Коли друзі запрошували додому на барбекю.
-Якби я мав талановитих друзів! -Так.
Ти знаєшся на смакоті.
-Я знаю, де шукати. -Спиніть мене хтось.
-У нас коробочки. -Я тебе спиню.
Прощавай, бургере.
Де ми?
Це фудтрак Distant Relatives і пивоварня Meanwhile Brewing.
Так, ще одне місце з фудтраками, але поруч із пивоварнею.
-Приємний бонус, бо… -Тут є ось це.
Пиво.
О, смакота.
Це схоже на індустріальний парк,
але всередині рай.
-Прихований рай. -Для сімейного відпочинку.
-У Техасі багато місця. -Точно.
У нас купа місця.
-Ой! -О, привіт.
-Ви Демієн? -Ого.
-Так, це я. -А я Філ.
Це Демієн Броквей, афроамериканський шеф-кухар,
який додає африканські мотиви у своє барбекю.
-Радий тебе бачити. -Навзаєм.
Погнали. Розкажи, що тут у нас.
Отже, це різні гарніри.
Боби й підсмажені шматочки груднинки.
А це підкопчений арахіс.
Для перекусу перед теликом.
Абсолютно. Мариновані жовті буряки.
Підсмажена на смальці редиска з гострим вершковим соусом.
Нічого собі. Я почну з бобів.
А я вперше бачу редиску в барбекю-ресторані.
Почнімо.
Я теж раніше такого не зустрічав.
-Ого. -Розкажи про себе.
Отже, я працюю он у тому трейлері.
А звідки назва? «Далекі родичі».
Це поширений вираз в афроамериканській культурі
про зв'язок з африканським континентом,
звідки ми походимо як народ.
Деякі спеції та інгредієнти,
як-от листова капуста, боби та райське зерно,
ми використовуємо постійно.
Тож суть сучасного підходу полягає в тому,
що ми по-своєму інтерпретуємо нашу культуру.
Додаючи продукти, приправи з батьківщини.
Точно.
Так само, як і традиційні американські інгредієнти з різних штатів.
Так. А цей барбекю-соус не схожий на жодний традиційний соус.
Точно. Що тут?
Коли ми готуємо, то завжди дбаємо про те,
щоб всі білки поєднувалися зі своїм соусом.
У них навіть соуси неймовірні й оригінальні.
Підкопчене гірчичне масло.
Це барбекю-соус до курятини.
Так, це соус для курки, який…
Дуже популярний серед відвідувачів.
Відтепер це моя улюблена курка із соусом.
Я це точно доїм.
Ось що смачне барбекю робить із тобою.
Думаєш, що не голодний…
Але для смачного шматочка завжди знаходиться місце.
Так.
Обіцяю, ми ще повернемося до барбекю.
Але спочатку
поговорімо про ще одну важливу кухню в Остіні.
Я просто обожнюю ресторан Suerte.
Найкращий мексиканський ресторан у світі,
включно з Мексикою!
-Привіт. -О, привіт!
-Радий вас бачити. -І ми тебе!
Я зустрічаюся зі своїми хорошими подругами.
Це Емілі та Кейтлін.
Вони створили Остінський телефестиваль
і досі його проводять.
Це шеф-кухар Фермін Нуньєс.
-Які ви гарні. -Причепурилися для тебе.
А я для вас. Цей піджак не для абикого.
-Я у фартуху для всіх вас. -Красунчик.
-Будьмо. -За нас.
Будьмо.
О так. У нас гарний смак.
-Що тут? -Мескаль.
І на цьому я припинила читати склад.
Це наша версія маргарити.
Це наша фішка. Це мексиканський ресторан,
але в східному Остіні, так?
Але ви не готуєте «текс-мекс».
Ні, ні.
-На мою думку, ні. -Ти мексиканець.
Так. І ресторан…
У вас мексиканські страви
з техаським колоритом.
Десь трохи є.
У Suerte готують мексиканські страви, але по-своєму.
І ми в Техасі.
Тобто це кухня «текс-мекс»?
Мені потрібен кращий експерт, ніж я.
Гаразд. Це наше севіче.
Під тостадою
щойно нарізана райдужна форель у гострому апельсиновому бульйоні.
-Смачного. -Дякую.
Цікаво, які будуть враження, бо мені це смакує дуже по-техаськи.
Ви їсте ложками прямо як професіонали.
-Візьми всього потроху. -Так. Щоб були всі смаки.
Мексиканська кухня, текс-мекс, остін-мекс, байдуже.
Це дуже смачна їжа.
Знаєш, як ми познайомилися?
Ти брав участь в їхньому фестивалі?
-Ви повертаєтеся? -У червні ми нарешті в офлайні.
Наш фестиваль про спілкування та спільноту.
Ми проводили «гарні» онлайн-зустрічі.
Ми скучили за спонтанністю, новими знайомствами.
За магією, яка створює цю атмосферу, коли приїжджають люди.
Усі хочуть побачити одне одного не на екрані.
-Саме так. -А особисто.
А ще це фестиваль їжі та напоїв.
Приміром, Філ часто пригощає сніданками чи тако.
-Філ запрошує. -Хто відмовиться від тако з Філом?
Ви все одно щось гризете перед теликом.
-На фестивалі краще. -І веселіше.
Перепрошую. Це тамале з моле бланко.
І ґремолата з кедровими горішками. Зверху моле бланко
і висушений «оха санта».
-Висушений що? -«Оха санта».
Отже, «оха санта» перекладається
як «святий лист».
Це лист, в який нібито загортали маленького Ісуса.
-Невже? -Так.
-Мені сподобалося «нібито». -Мене там не було.
Тобто технічно це підгузок.
Можна і так сказати.
Це підступний маневр, щоб мені більше дісталося.
Розумно.
О господи.
Смакота.
Це барбакоа з козлятини, яка була спеціально запечена
у банановому листі.
Лайм?
Ніби розгортаєш подарунок на Різдво.
Кому б це смакувало?
-Усім, так? -О господи.
Я їм козлятину, але дуже рідко.
Правда? І як тобі? Я в захваті.
Смачно. Я намагаюся зрозуміти, що…
Ну, як кажуть, що в качки чи в іншого м'яса є особливий смак.
-І тут є. -Це найпопулярніше м'ясо.
-Невже? -Так.
-Не курятина? -Ні, козлятина.
-Я не знав. -Її споживають найбільше у всьому світі.
Я теж думала, що курка.
Що ти кажеш?
-Козлятина лише на п'ятому місці? -Ой-йой.
А я читав, що на першому.
Читай ще раз.
«Козлятина не є найбільш споживаним м'ясом у світі, Філе».
-То ти збрехав. -Так, збрехав.
-Про що ще ти брехав? -Є ще чотири.
Я теж хотіла сказати.
Але як з'ясувалося, якщо по телику щось упевнено стверджують…
Я повелася.
…то люди вірять.
-Філе! -Привіт!
-Гей! -Філе, ми тебе любимо!
Ви чули, що козлятина…
Тут барбекю таке смачне,
я б його їв на сніданок, обід і вечерю.
І це проблема, якщо чесно.
На щастя, Денієл покаже мені ще одне чудове місце.
Він привів мене в суперсучасний барбекю-ресторан, який називається
InterStellar.
І він по праву носить цю кепку.
-Як ти почав писати про барбекю? -Переїхав сюди.
Без цього ніяк.
Ну, спершу я підписався на журнал Texas Monthly
і прочитав статтю про п'ятірку найкращих.
Тож якось я поїхав у тур цими закладами.
Разом із друзями?
Так, нам подобалося наше барбекю в Далласі.
Типу: «Хіба може бути щось краще?»
А потім, коли ми приїхали й скуштували,
ми дивилися один на одного: «Ось про що всі говорили».
-Обожнюю ці моменти усвідомлення. -Так.
Ось чому я роблю це шоу.
-Привіт! -Привіт! Готові перекусити?
Чудово, я саме хотів легко поснідати.
-Авжеж. -Типовий техаський сніданок.
Це шеф-кухар Джон Бейтс. Він зі світу високої кухні.
Він захотів задовольнити усі наші смаки.
Ви лише погляньте на цю красу!
А я ще навіть не привітався.
-Радий бачити. -Навзаєм.
Привіт! Ми ніколи раніше не зустрічалися.
-Гадаю, ми станемо друзями. -Я теж так думаю.
-З чого почати? -Я завжди починаю з груднинки.
З підсмажених шматочків.
Потім я б скуштував ягнятину і підчеревок.
-О господи. -А індичка наостанок.
-Тут це вважається овочем. -Індичка — це овоч.
-Гаразд. -Будьмо!
Будьмо!
Насичений смак.
Так, це найкращий шматок груднинки.
Так. Це просто божественно.
Так. Я розриваю жирні шматочки навпіл.
-Ось так. -Ага.
Бо це просто пісний шматочок, а ось цей…
-Розділимо цей шматочок? -Добре.
А потім була пісна груднинка, а потім жирна, з якої крапав жир,
і ти їси…
Я просто притискаю шматочок до піднебіння,
і він розвалюється.
Це свідчить про те, що жир саме такий, як треба.
Конкуренція тут велика,
але ти вирішив, що зможеш привнести щось унікальне…
Так. Просто показати інше бачення
традиційної кухні
і додати щось своє,
але зберегти при цьому суть техаського барбекю.
Ми просто додаємо свої нотки, як-от картопляний гратен.
Це справді висока кухня.
Це можна подавати у будь-якому елітному ресторані.
Це все, чого потребує картопля: вершки, масло, пармезан і часник.
І підкоптити.
Виявляється, що потреби картоплі повністю збігаються з моїми.
А тепер грандіозний фінал.
-Готовий? -Готовий.
-Це твій. -Добре.
О матінко божа.
Розкажи, що це, перш ніж я це швидко проковтну.
Копчений свинячий підчеревок, нарізаний кубиками,
глазурований персиковим чаєм.
Солоне, солодке, копчене, жирне. Так має смакувати барбекю.
Смакота!
О, лікарю!
Ідеальний фінал.
Це не лише
нереально смачно, це ніби десерт.
Тут є лікар?
Це має бути гаслом Остіну.
Остін — це столиця і 4-е найбільше місто штату,
розташоване в окрузі Гілл у центральному Техасі.
Їхній величний Капітолій було побудовано між 1882 і 1888 роками.
І він вищий за Капітолій у місті Вашингтон.
«А в Техасі більше» — не просто наклейка на бампер.
З провідним кулінарним критиком з газети The Austin American-Statesman,
Меттью Одомом, ми дружимо щонайменше десять років.
Він запросив мене до свого нового улюбленого місця.
Це Birdie's.
Трейсі Малечек і Арджав Єзекиїл.
Вони власники закладу. Вона готує, а він займається вином.
Вони працювали у Gramercy Tavern у Нью-Йорку.
А зараз готують неймовірну пасту й смачні овочі.
Ми не можемо їсти лише барбекю.
Спершу трохи вина.
-Авжеж. -Зустріч давніх друзів. Це свято.
-Ти ж із нами? -Сподіваюся.
-Оце свято. -І собі.
-Звісно. -Це піно-нуар. Легке і блискуче.
І в ньому купають телят.
-Чом би й ні? -Му.
Чудово.
-Привіт! -Привіт. Трейсі!
-Як справи? -Я дуже радий тут бути.
-Що тут у нас? -Паніс із нуту.
Ага!
З пекоріно і чорним перцем.
Яка краса.
-А ти знаєш, що робити. -Збоку лимон.
І руки самі знають, що робити.
-Картопля фрі для гурманів. -Так!
Я куштував її вже разів п'ять.
-І така смакота щоразу. -Ніколи не…
Але забагато лимона цього разу…
Отже, моя родина живе у Портленді, штат Орегон.
Трейсі з Г'юстону.
Я хотів поїхати додому.
Трейсі хотіла переїхати в Техас.
І ми кинули монетку, вона виграла.
-Ось як ви тут опинилися. -Так!
Так, але я б не змирився.
Я програв, тож знаю.
Я б змахлював.
-Привіт. -Привіт!
О, це схоже на тартар.
Тартар з яловичини, зеленим часниковим айолі та крекерами карасау.
Смажена солодка картопля з ґуанчале,
заправка із селери й редиски, мед із хересом і чорним перцем.
-Вони заморочуються з оливковою олією. -Ми ботани.
Це круто. Обожнюю таких ботанів.
-Ботани-гурмани. -Крутий смак.
Багатий і легкий водночас.
Ми всі прагнемо цього.
-Чарівний смак. -Неймовірний!
-Ти багато готуєш? -Ні!
Я багато їм.
«У мене є шоу, тож мені не треба готувати».
-Привіт! -Гей!
-Трейсі!
Дивіться.
Орек'єте зі свинячими ковбасками, фенхелем, чорним перцем.
Ні.
А це кавателі з анчоусами й помідорами.
-Любиш анчоуси? -Обожнюю.
Це божі дари. Дякую.
Смачного.
Справжній смак. Наче я зараз у Римі.
Круто, правда?
Зажди.
Ще трохи.
Так! Знаю!
Це був мій відгук.
-І знову привіт. -Привіт.
Печиво з шоколадом із нотками Сицилії.
Ледь не захлинувся!
А це торт з оливковою олією.
Дякую, Арджаве.
-Дихай, друже. -Як Сицилія надихнула вас на це печиво?
Ми додали туди екстракт…
цитрусових і фенхелю.
І наостанок
м'яке ванільне джелато з мандариновим аґрумато.
А це як тобі?
-Ти куштував це? -Так.
Тоді ти не проти, якщо я все з'їм.
Любите «Формулу-1»?
Це неймовірно популярні автоперегони.
Сьогодні я вперше побачу все зблизька.
-Еріку. -Філе.
-Привіт. -Радий тебе бачити.
Кортить уже тебе прокотити.
О господи.
Мушу визнати, я трохи нервуюся. Може, я трохи схожий, але я не Пол Ньюман.
Це справжній гонщик. Ерік Параді.
Він провезе мене треком «Фомули-1» уперше
на «феррарі».
Ми їхатимемо зі швидкістю понад 270 кілометрів на годину,
що доволі повільно для цих хлопців.
Але я готовий. Спробуймо. Що поганого може статися?
У нас тут власні американські гірки, тож буде весело.
Допоможи мені з цим.
Треба просунути сюди…
Тато так робив, і я сідав на триколісний велик.
Ось так. Готово.
Помчали.
-Раніше їздив на треку? -Ні!
-Ні? -Ні.
-А ти раніше когось возив? -Це мій перший день.
Жартую.
-Буде весело. -Хтось блював у машині?
-Не зі мною. -Може, сьогодні пощастить.
Мені за щось триматися?
Ні. Але коли я гальмуватиму, а це буде різкувато,
тримайся за коліно, щоб притискатися до крісла.
-Серйозно? -Буде перевантаження.
О боже, гаразд. Я триматимуся ось тут збоку
і за коліно.
Так, використовуй свою ногу.
Я можу вхопитися і за твою ногу.
-Готовий? -Я навіть на шосе не жену.
Гаразд, уперед.
О божечки…
-О боже. -Дивися, тут швидкість.
Не хочу.
Після цього мене нудило 24 години.
Я ледь не здурів.
Не лише через перевантаження, більше ніж в астронавтів,
але через різке гальмування,
вереск, поворот і знову прискорення,
перевантаження,
різке гальмування, поворот сюди,
знову гальма, поворот туди.
На пагорб! З пагорба!
Я наче потрапив в одну велику аварію.
Як це може подобатися?
Хіба це весело?
Але погляньте на Еріка.
Так само круто, як сендвіч із груднинкою.
Краще не нагадуй мені про їжу зараз.
О, я прийшов!
Вітаємо!
-Привіт! -Філ.
Вітаємо в додзьо тако.
-Це тако-мафія. -Так, сер!
В Остіні так багато майстрів з приготування тако,
що кілька справжніх геніїв, які знаються на тако,
створили так звану тако-мафію.
Її очолюють Едгар і Сара.
Ми зараз в їхній такерії Nixta.
Представлю решту геніїв.
Бето Робледо з Cuantos Tacos,
Джеррі Ґерреро з La Tunita
і Хосе Веласко з Discada.
Двоє з вас одружуються.
-Це… -Жартую.
Це ми. Нещодавно заручилися.
-Вітаю. -Дуже дякую.
І це ваш заклад. Це Nixta!
Так, це такерія Nixta.
Як кажуть, найкращий ресторан в Остіні.
Так кажуть. Але це вам вирішувати.
Але ці хлопці теж роблять смачні тако.
-Так. -Тако-мафія.
Але скажіть, хто хрещений батько?
Ось він.
-Правда? Бо ти все придумав? -Ні…
-Бо ти найвищий? -Погляньте на нього.
Якби ви стикнулися з ним, то злякалися б?
-Він наче добрий велетень. -Так і є.
А цей дуже кремезний.
-Це наші м'язи. -Кілер-мовчун.
Він — це м'язи?
-А це наш Джо Пеші. -Так, наш Джо Пеші.
Відповідний вигляд і лексика.
А твоя роль? Стежиш за порядком?
О так!
-Так. Вона наша розумниця. -І красуня.
-Салюсіта! -Будьмо!
-Що це? -Це аква фреска.
З ананасом і полуницею.
-Смакота. -Так.
Отже, перший тако.
Це від нас.
-Це тако карнітас із м'ясом качки. -Що?
Kарнітас із м'ясом качки. Так, сер.
-Я кусаю. -Йей!
Господи боже.
Виявляється, що одна з найкращих страв із качки —
це розкішний тако.
Скільки «текс»
у «мекс»?
Для нас «текс-мекс» — це поняття,
від якого ми тримаємося якомога далі.
Це американізація, так?
А ви хочете бути автентичними.
Автентично неавтентичними.
Ми всі американці, але ми також мексиканці.
-Так. -Ми хочемо віддати шану.
Гаразд, наступний тако.
Це тако дискада зі шматочками яловичини, свинини й овочів.
Ми готували їх у стилі конфі 4–6 годин.
-Правда? -Ага.
-Тато придумав цей рецепт 20 років тому. -Феноменально.
-Дякую. -Так.
Але треба пояснити глядачам.
Тут не можна скуштувати всі ці тако.
Можна. Бо ми лише за 2 км один від одного.
Правда? Можна влаштувати дегустацію.
А це від кого?
-Це від Джеррі. -О, твоя черга.
-Це моя фішка. -Так!
Це тако з кесо та бірією.
Тако з бірією! Нічого собі!
Замість козлятини чи ягня я кладу груднинку, бо ми в Техасі.
Груднинку?
Ви лише гляньте на тако з бірією та сиром кесо,
а потім ви занурюєте…
О боже,
ще один чудовий тако.
Бето, хрещений батько, зробив пропозицією,
від якої не можна відмовитися.
-Великий фінал. -Я роблю тако в стилі Мехіко.
Це кампечана
із суадеро й лонґанізою.
Для суадеро беремо груднинку, для лонґанізи — мексиканське чорисо.
Ще один неймовірний тако!
Якби ти створив власний тако,
яку б начинку ти вибрав?
Мене ще ніхто про це не питав.
Я б вибрав курку.
Гаразд.
Але краще за курку — качка.
А краще за качку — гуска.
Тако з гускою!
Приготуєте мені?
Це виклик! Я повернуся за тако з гускою.
-Це мій тако. -Домовилися.
Я в мафії!
Треба зробити поріз і потиснути руки?
Так! Зробімо це!
ЗАХОДЬ СМАЧНО ПЕРЕКУСИТИ
ТЕКІЛА ТОГО ВАРТА МОТЕЛЬ «ОСТІН»
БУДКА ДЛЯ ПОЦІЛУНКІВ
BIRDS БАРБЕРШОП
Мій новий друг Еван Лерой
з «Лерой і Льюїс» привіз мене до своєї подруги
Джаз Міллз.
Люблю безплатні обіди.
Джаз із подругою Керрі Ф'юсселл Біклі
створили організацію «Безплатні обіди»
для безпритульних Остіну.
-Привіт! -А хто ця чарівниця?
-Я Керрі. -Ще одна чарівниця! Привіт.
-Як життя? -Я Філ.
-Керрі. -Приємно познайомитися.
Привіт. Я Ннеді. Навзаєм.
Джаз, Керрі та Ннеді Аґбароджі виступали
в різноманітних закладах Остіну.
Але коли через пандемію скасував концерти,
Джаз і Керрі взялися готувати й роздавати їжу.
Спочатку окремо, а потім разом почали
годувати людей із табору для безпритульних
«Есперанса».
Ннеді приєдналася у 2021 році.
То що сьогодні на обід?
Гаразд, сьогодні будуть сендвічі з барбекю.
-Так. -І завжди свіжі фрукти.
Усі завжди питають і чекають на свіжі фрукти.
Найважливіше те,
що будь-яка допомога має бути постійною та послідовною.
Отже, коли ми дізналися про табір «Есперанса»,
ми вирішили підтримувати лише цей табір.
Щоб люди почали нам довіряти і знали, що ми повернемося.
-Привіт. -Привіт!
Я теж рада тебе бачити.
Я не хотіла давати пустих обіцянок.
Ми не маємо на меті подолати глобальну проблему безпритульності.
Ми зосередилися на одному таборі.
А коли це буде можливо, то ми, звісно, розширимося.
Дівчата, ви просто святі.
-Не впевнена щодо цього. -Ага.
Я б дуже хотіла, щоб розуміння того,
хто може допомагати, змінилося.
Гадаю, дуже важливо, щоб всі побачили,
що ми не якісь особливі люди. Ми не соціальні працівники.
Ми просто творчі люди, які розібралися в цьому питанні,
порадилися з друзями.
Якщо хтось захоче долучитися, у вас є сайт?
Так. Це www.freelunchatx.com.
Дзинь!
Ось приклад творчого підходу, який відчувається в усьому місті.
Я маю на увазі кроскультурний підхід.
Цей ресторан називається Kemuri Tatsu-Ya.
Одне з моїх улюблених місць в Остіні.
А це Джейн Ко, чудова фуд-блогерка, яка живе в Остіні
і добре знає всі місцеві заклади.
Тут можна скуштувати японські й техаські страви.
Обожнюю змішувати.
Саме так і зробив Тацу Айкава, який народився в Токіо, а виріс у Техасі.
Гаразд, ось куряче цукуне.
Потрібно занурювати шпажку в яйце, помішувати й обертати збоку.
Це шкварки з курячої шкіри.
-Готовий? -Готовий. Почнімо.
Занурюємо в жовток. А ти молодець.
Ти прямо збиваєш його.
Як для французького тосту.
-Занурюємо. -І обертаємо тут.
Наче дитяча гра.
Він любить дітей.
У тебе є діти?
Так, у мене щойно народився син.
-Мазаль тов! Вітаю. -Дякую.
Гадаю, ваш син полюбить цю страву.
Інколи вдома я саджаю його в рюкзак-переноску,
і він дивиться, як я готую.
-Скільки йому? -Чотири місяці.
-Ти готуєш із ним тут? -Ні, лише вдома.
Обережно.
Джейн, у тебе крутий профіль в інстаграмі — atasteofkoko.
-Ко — твоє прізвище, так? -Так.
Ти відома інфлюенсерка,
але ти використовуєш свою популярність, щоб робити добро.
«Сто страв для індустрії гостинності».
Розкажи, що це за проєкт.
Почалася пандемія COVID-19.
Я працюю в ресторанному бізнесі.
І це було жахливо, коли в Остіні все зачинилося.
Понад 100 власників ресторанів
подзвонили мені й спитали: «Що нам тепер робити?»
Я почала збирати пожертви і замовляти страви в ресторанах,
щоб допомогти їм знову відчинитися.
Я віддавала їжу персоналу ресторанів, яких повністю чи тимчасово звільнили.
І це мені найбільше подобається.
Люди з вашої індустрії завжди дуже щедрі й дбайливі.
Ресторани та індустрія гостинності — це основа економіки будь-якого міста.
Так, я не хочу жити у світі без них.
А ще я не хочу жити у світі
без сирних пиріжків з тофу й груднинкою від шефа Тацу.
По суті, це Hot Pocket для дорослих.
Версія для гурманів.
-Придумав за склянкою чаю. -За склянкою чи за чаркою?
Певно, було всього потроху.
Гей, народ.
О господи.
Як же приємно вимовляти: «груднинка в бенто-коробці».
Це груднинка з часником,
яку коптили в яловичому жирі.
А тут овочі, солоні огірки й норі.
Це типу «зроби свій рол сам». Смачного!
Дякую.
-О боже, воно дуже… -Важке.
Ледь не впустила.
-Ти раніше куштував… -Ні, ніколи.
-Рол із норі й груднинкою? -Ні, але я в захваті.
Може, розріжеш навпіл? Але все одно завеликий шмат.
-Або так, або йди додому. -Серйозно?
Звісно.
Такого ж розміру, як…
Пишаюся тобою.
Гаразд, якщо ти змогла, я теж зможу.
Але це не рол.
-Він завеликий. -Це скоріше тако.
-Нічого собі. -Будьмо.
Будьмо.
Це Пол Рубенс?
-Філе, це відеодзвінок. -Привіт!
Як вам, не забагато світла?
Ідеально.
Забудьмо про жарти на хвильку.
Не знаю, чи ти зможеш.
Гаразд, давай серйозно.
Я досі вважаю,
що твій шедевр,
твій персонаж
Пі-Ві —
є одним з найгеніальніших винаходів в історії комедії.
Хотів сказати тобі це особисто.
Ого. Шкода, що це не якийсь спеціальний ефір CNN.
Наскільки я розумію, ти мені подзвонив, щоб я розказав
кілька жартів,
на честь твого батька, якого я любив і обожнював, і…
Будь-який проєкт, пов'язаний із ним, — це велика честь.
Але варто пояснити,
що я створив Пі-Ві Германа,
бо постійно забував жарти.
У ранніх стендапах у ролі Пі-Ві
у багатьох номерах я починав розповідати жарт,
а потім казав: «Ой, чекайте. Я забув».
Отже,
я попередив тебе про це, коли ти мене запросив,
а ти сказав: «Можеш читати жарти з аркуша».
-Саме так. -Тож я все записав.
-Так. -Я читатиму жарти.
Гаразд. Настав час розсмішити Макса.
-Гадаю, Максу сподобалися б ці жарти. -Так.
-Гаразд. -Він тебе любив.
Я почну з цього жарту, бо це класичний анекдот.
І в ньому є певний єврейський присмак.
Ти прямо новатор.
Що треба зробити, аби ніхто не з'їв твій бейґль?
Що?
Треба його швидко кускус.
Ну ж бо, Філе. Ти маєш визнати…
Яка милота.
Класика. Гаразд.
«Гельветика» і «Таймс Нью Роман» заходять до бару.
Бармен кричить: «Геть! Не доводьте мене до ручки!»
Ну ж бо, Філе.
Шкода, що шоу про Пі-Ві закрили,
бо це ідеальні жарти в його стилі.
Гаразд, це теж смішно.
Але тобі вирішувати.
Ведмідь заходить до бару і каже: «Дайте мені щось поживне…
з білками».
Бармен питає: «З білками?»
А він: «Люблю руденьких».
-Ще один єврейський анекдот. -Чудово!
Під час відрядження Блумберґ зайшов у громадський туалет.
Це туалетний гумор.
Він щойно зручно всівся, коли помітив,
що папір закінчився.
Він вигукнув до іншої кабінки: «Я перепрошую, пане,
а у вас є туалетний папір?»
«Ні, боюся, у мене теж немає. Вибачте».
Блумберґ подумав і каже: «Слухайте, а може, у вас є газета чи журнал?»
«Вибачте, немає».
Знову пауза, а потім він каже: «Може, розміняєте 10 на дві 5?»
Це був фінал?
-Туалетний жарт, так. -Так.
Завжди закінчуй туалетом. Це аксіома шоубізнесу.
Сто відсотків.
Ой! Дякую, що ти з нами, Поле.
Щойно з друкарні, і ти отримаєш її безплатно.
«Хтось, нагодуйте Філа: книга». Так!
Чому ти не на обкладинці?
А це хто, по-твоєму?
Не знаю, це щось відблискує?
Що це? Важко сказати. Чи це просто забагато фотошопу?
Важко сказати.
-Це не схоже на тебе. -Правда?
Ні. І це на краще.
Поле, я тебе просто обожнюю.
Я відчуваю, коли мене починають випроваджувати.
-Мене випроваджували… -Важливіші дядьки, ніж я.
Так, ти сам це сказав.
Знову ж таки, Філе, я дуже любив твого тата. Я…
Я дуже радий, що ти мене запросив у це шоу…
Кому надіслати рахунок? Тобі чи комусь у Netflix?
Напиши Теду Сарандосу. Проси в нього, скільки хочеш. Він дуже милий.
-Я його добре знаю. -Так.
-Ти знімався… -Теде, ходи сюди!
Ти знімався у фільмі для Netflix.
-Як завжди, чудова міміка. -Як там в анекдоті?
«Мерилін, прожени ту курку з дивана.
Не зважай, ми будемо тунець».
Оплески Полу.
Ми тебе любимо!
Бачу, що ви дуже зайняті.
Дякую.
-Люблю тебе. Бувай! -Бувай!
Гаразд, лишилося ще одне місце.
Неподалік від Остіну є ресторан, який називається
Salt Lick Barbecue.
Ого!
-Усім привіт! -Гей!
Дивіться, хто прийшов. Соєр і Еван.
Емілі та Кейтлін.
Ерік, який швидко їздить.
Я тебе потім підвезу додому на велосипеді.
Джейн Ко.
Моя тако-мафія.
Я в мафії! Радий вас бачити.
Денієл, мій гід.
Фермін.
Трейсі та Арджав.
Привіт! Як життя? Гей!
І всі вони прийшли заради мене!
Або не зовсім.
Погляньте на цю красу! О господи!
Як вам така жаровня? Ідеальне місце для барбекю, чи не так?
Наче ми знову печерні люди, сидимо біля вогнища
і смажимо здобич.
Тепер це точно Техас.
Це Скотт Робертс. Його дідусь заснував цей ресторан.
-Народ! -Перший шматочок!
-Ого! -Це карамелізація.
Спробуй. Але вона важка.
Я не вмію мити підлогу. Але з цим я точно впораюся.
Ого, як тут спекотно.
Ви готували для мене весь тиждень,
і це найменше, чим я можу віддячити.
Я наче шеф-кухар,
який вміє лише швабрувати.
А мені подобається ляпати.
До речі, Річарде, ходи сюди. Надаю тобі ляпанців.
Може, уже поїмо?
-Я наче щуролов із казки. -Так.
Час для вакханалії.
О матінко.
Ну ж бо! Сідаймо!
Смажені шматочки, свиняча корейка, яловичина.
Мені маленький.
Чудово.
Усе, що на столі,
приготовано за рецептами, що передаються з покоління до покоління.
Бізонові реберця, свинячі реберця.
Найсмачніші, які я куштував.
Божественна курка.
Індичка.
Усе просто чудово. А головне,
що за столом зібралися друзі.
Розкажи, як змінився Остін, з часу останньої подорожі.
-Місто дуже розрослося. -Ага.
Дуже сильно. Як ви гадаєте?
Не занадто?
Здається, у самий раз. Можливо.
-Зараз усе ідеально. -Так.
Але стає важче.
Я тут народився і живу в північному Остіні.
Раніше я доїжджав до південного Остіну за 10 хвилин.
Зараз це займає годину.
Пам'ятаю, у дитинстві в місті було
два кінотеатри й один китайський ресторан.
-А тепер, коли в нас… -«І нам подобалося!»
Так.
Тепер у нас усе це різноманіття, нові речі. І це неймовірно.
-Отже, ви задоволені? -Так.
Я дуже цьому радий. Добре, коли є нові можливості.
-Так. -Нові люди.
-Так. -І це прекрасно.
Остін — це велике місто, яке хоче зберегти чарівність містечка.
І завдяки цим людям
цей шарм зберігається.
Завдяки їхній індивідуальності місто лишається таким чарівним
і важливим для всього Техасу і світу.
Тут популярний вираз: «Лишайтеся диваками».
Якщо вони так уявляють диваків, то я теж хочу бути дивним.
Друзі, дякую вам.
Ось що значить техаська гостинність, так?
Я вдячний вам за цей чудовий тиждень.
Радий нашому знайомству.
Радий бачити старих і нових друзів.
За вас, за Остін, за Техас, за США і за весь світ.
Будьмо!
ФАНАТИК БАРБЕКЮ
-Гаразд, усім па-па! -Бувай!
ГАЗУЙ, ФІЛЕ, ГАЗУЙ
Переклад субтитрів: Катерина Яцук