UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
Când am aflat că voi face emisiunea asta, mi-am sunat fratele și i-am zis:
„Voi călători prin lume și vă voi arăta locurile unde se mănâncă cel mai bine.”
El: „Zău? Cum botezi emisiunea? Băftosul naibii?
I-am zis să-și dea demisia. Era producător.
„Hai să produci emisiunea cu mine! Ne botezăm firma «Băftoșii naibii».”
Imaginați-vă încântarea mea când am găsit barul Lucky Bastard, „Băftosul naibii”.
Partea proastă e
că se țin lecții de dans country.
- Cu muzică? - Da.
- Ziceți „iha”! - Iha!
Să-i dăm drumul! Începem!
5, 6, 7, 8. Spate, 2, 3, 4. Dublu.
Dublu. Simplu, 2, 3, 4. Pas, palme, înapoi.
Pas, palme, înapoi. Bine!
Nu așa se strâmbă toți marii dansatori?
Evantai, 2, 3, 4, dublu, dublu.
Simplu, 2, 3, 4…
Se vede că începe să-mi placă abia când adaug note personale.
…spre perete.
De la început. Spate, 2, 3, 4.
Dublu, dublu.
Simplu, 2, 3, 4. Iha!
Excelent! Ați dansat grozav.
V-ați distrat?
Toți sunt foarte buni, dar nimeni nu dansează ca mine.
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă peste mări și țări
Ca să înțeleagă
Arta pastelor, porcului, puiului și mielului
Va veni la voi cu mașina
Va veni cu avionul
Vă va cânta
Și vă va dansa
Va râde cu voi
Va plânge pentru voi
În schimb cere un singur lucru
Cineva să-l hrănească
Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
Cineva să-l hrănească acum!
Am văzut filmul Nashville, făcut de Robert Altman în 1975.
Așa am făcut cunoștință cu acest loc.
Mi s-a părut o lume a muzicii, mi s-a părut America.
Era restul țării pe care nu-l cunoșteam, eu fiind din New York.
Mi-a luat până în 2021 să ajung aici.
Acum că sunt aici, văd un Nashville foarte diferit.
Am citit că zilnic se mută permanent la Nashville o sută de oameni.
Abia așteptam să vin. Mi-am adus și familia.
Dar m-au copleșit lucrările de construcție.
Se construiește îndrăcit.
Centrul orașului mă zăpăcește.
Mă temeam că nu voi găsi sufletul orașului.
Mi-am început căutarea cu un mic-dejun sudist.
Suntem la Loveless Cafe.
Ne întâlnim cu o actriță foarte dragă mie.
O cheamă Patty Heaton.
Poate o recunoașteți din serialul Dragul de Raymond.
- Phil! Doamne! - Ce bucurie! Când te-ai mutat aici?
Acum un an și ceva.
- De ce? - Avem rude aici.
Băiatul meu cel mare a învățat aici. Iar sora mea e călugăriță, știi.
Am făcut un episod din Raymond în care aveam o soră călugăriță.
- Ne-a plăcut ideea. - Mânăstirea ei e aici, în Nashville.
Nu era nevoie să stăm în Los Angeles.
- Poți să stai oriunde. - Da.
Asta îmi place!
Așa dansez și eu de fericire.
Brânză cu ardei roșu și pătlăgele verzi prăjite. Delicios!
Bacon, cârnat, pulled pork și pui prăjit.
Dacă vă trebuie ceva, țipați. Poftă bună!
Îmi place faza cu țipatul. Și noi țipăm acasă, dar din alt motiv.
- E foarte bun. - Bun venit la Am ucis-o pe Patty Heaton.
Orașul e plin de tentații. Chiflele te îmbie de peste tot.
Aici se servește micul-dejun, prânzul și cina. Dar e și motel.
Nu știam că e motel.
Deci nu te lasă să-ți vezi de ale tale.
Trebuie să te întinzi. Ai unde.
- Vine! - Persoana mea preferată!
Aici e vestita noastră șuncă de țară, cu cartofi cu brânză la cuptor.
- Ați mâncat sos „ochi-roșii”? - Nu.
Se face din sucul lăsat de șuncă, zahăr brun și cafea.
- Cafea? - Da.
E un șoc alimentar pentru orășeni.
Da.
Încerc. Iau o bucată de șuncă și o întind în sos.
Îmi place că e cu cafea.
- Zici că e colorant de păr. - Acoperă bine rădăcinile albe.
Da.
Cum o fi început tradiția? Bănuiesc că dintr-o greșeală.
Da, așa cred și eu.
Cineva a vărsat din greșeală cafea pe șuncă.
- Știu. - Glumești!
Mai am o surpriză.
Omletă cu pulled pork. E preferata mea din meniu.
Fâșii de carne de porc, cheddar și ceapă rumenită,
învelite și stropite cu sos barbecue.
Tastează primele două cifre de la Urgențe și stai cu degetul deasupra ultimei taste.
În caz că?
Nu te-am întrebat cât de foame îți e.
Foarte foame. E foarte bun.
- Fața asta îți spune ceva? - Nu vă supărați…
Ca prima oară când am apărut în serial și a țipat de bucurie.
- Scumpete! - Frumoaso!
Nu e plăcut?
Bună!
Mersi, Richie! Îl știi pe Richie?
Nu ne cunoaștem.
Monica, ai mâncat vreodată sos „ochi-roșii”?
- Nu. - Nu-i spune ce conține!
Întinde niște șuncă în el.
- Ar merge la multe chestii. - Da.
La un rosbif…
Ce simți?
- O să sune ciudat. - Așa…
- Cafea. - Da!
- Asta e! - Nu!
Da, e cafea.
Măi, ce papile sensibile ai!
Dragostea de mic-dejun am moștenit-o.
Lui Max îi plăceau ouăle la nebunie. Trebuia să fie pufoase.
Le voia practic crude.
- Pe piatra de mormânt… - Da.
Scrie: „Sunt pufoase ouăle?”
- Nu mă prind dacă glumești. - E pe bune.
- Nu! „Sunt pufoase ouăle?” - Serios. Și pe a lui Helen?
Ce scrie pe a lui Helen?
„Ascult operă.”
Ăsta era răspunsul ei. Așa era relația lor.
Au vrut ei epitafurile astea?
- Sau tu…? - Nu.
Dacă există viață de apoi, asta zice el.
Raiul lui sunt ouăle pufoase.
Asta îi dorim. Nimic nu-l făcea mai fericit.
Pentru Max!
- Pentru toți părinții! - Da.
N-am fi aici fără ei.
Dacă ne luăm după micul-dejun,
sufletul orașului Nashville dăinuie în mâncare.
Dar, plimbându-mă, l-am și auzit pretutindeni.
Prin fiecare ușă răzbătea muzică.
Iar muzica era fenomenală.
Barul se cheamă Mellow Mushroom,
iar trupa e Wild Bill and The Bruisers.
Recunosc, nu agream muzica country.
Cred că filmul Marea hoinăreală a fraților Coen
mi-a făcut plăcută muzica bluegrass și apoi muzica country.
Am început s-o înțeleg
și să mă îndrăgostesc de povești și de artiști.
Unul dintre cei mai buni e Brad Paisley.
N-ar putea fi mai cumsecade, mai drăguț,
ținând cont că e un superstar.
Mergem la Joyland,
unde, cu ingrediente de la fermele locale, se creează mâncare rapidă de calitate.
- N-ai mai fost nici tu? - Nu, doar am auzit.
- Ești ghidul meu. - Bine.
Ți-ar conveni cineva care a mai fost aici.
Superstarul muzicii mă duce la un bucătar superstar.
- Iată-l! - Bună!
Laureat cu premiul James Beard, Sean Brock a creat multe localuri influente în sud.
Acum s-a stabilit la Nashville.
Al treilea lui restaurant de aici e închinat fast-foodului tinereții sale.
- Încerc orice vrei. - Ar trebui să încerci tot.
- Super! Îmi place. - Nimic mai bine!
Cât așteptăm, milkshake-uri! Omul ăsta mă cunoaște.
- Da! - Asta e!
- Parcă-s miner. - E ca un trabuc baban.
- Doamne! - M-a sleit de puteri.
E nemaipomenit.
Li se zicea „betoane”.
- Nu degeaba. - Da.
Sfinte Sisoe!
- Vă rog să mă scuzați. - E o paradă.
E un asalt.
- Nu e… - Își cere scuze.
Ne-a inspirat puiul prăjit pe băț de la o benzinărie din Mississippi.
Doamne! E uluitor.
- Mirodeniile sunt mișto. - Chiar da!
Am lucrat cu niște experți în gust.
Am refăcut rețeta de sos barbecue sub formă de pulbere.
Nu e deosebit?
- Are un gust bogat. - Da.
Vă place carnea crocantă de la marginea burgerului?
CrustBurger e făcut doar din ea.
Fiți atenți la Brad!
Vai de mine!
Am gânduri rușinoase mâncând așa ceva.
E fenomenal.
Nu te aud în clipa asta.
Ce față are!
Cauți asociați?
Posibil să-ți fi găsit. Ăsta e fraier.
- Fraier, nefraier, înțelegi și tu. - Da.
E bun după orice standard.
Ce fast-food?
Categoric.
Tu devii, dacă nu ești deja, chipul mâncării în acest oraș.
La Nashville m-a atras mai întâi sufletul orașului.
- Corect. - Nu mai e vorba doar de muzică.
Oricine are o idee de afaceri ingenioasă poate să-și facă firmă.
Orașul ajută oamenii muncitori și cinstiți care fac treabă bună.
Unul ca mine capătă curaj să deschidă un restaurant îndrăzneț.
Știi că vei fi susținut și treci la fapte.
Ești un cavaler Jedi. La cum gătești, nu mi-ar păsa dacă ai fi ucigaș în masă.
CHITARE GRUHN
Orașul muzicii sună mai armonios și datorită lui George Gruhn.
Nashvillian autentic, George repară și vinde instrumente cu coarde din 1970.
În caz că nu observaserăți, îi plac șerpii.
Azi merg la serviciu cu fata mea, Lily.
Locust e un local specializat în găluști asiatice.
Meniul e scurt, gustul intens.
- Stăm aici. - Ce drăguț!
Maestrul Trevor Moran s-a mutat aici de la Copenhaga.
A lucrat la faimosul restaurant Noma, aflat în topul meu.
- Salut! - Noroc!
Iată-ne aici!
Luați niște stridii bune!
- Vai! - Îmi plac stridiile.
Astea sunt condimente.
Sos mignonette congelat, cu alge.
Limetă, lămâie și sos picant cu sfeclă.
- Mi-e să nu fie prea iute. - Toarnă.
- Da? Dar sunt ca un bebeluș. - Nu pățești nimic.
- Uite la bebe! - Tată!
Pare locul unei crime.
Te-am luat pe tine, fiindcă maică-ta se mai dă în spectacol.
- Nu voiam spectacol. - Nu! Doamne!
- Folosim imaginile. - Nu, vă rog!
Ba da.
Unchiule? Să nu le folosim!
Ai apărut ultima oară la televizor.
A fost prea mult. Nu mă așteptam.
Poate ne intră în gură fleica asta de ton.
- Când o mănânci… - Cum se mănâncă?
Încearcă să nu o mai scuipi.
Nu am scuipat, doar am…
- Gurița mare, Lily! - Te ucid!
Stai să-mi prezint apărarea! Ce? E bun?
- Bine. Stai! - E grozav.
- Trebuie să arăt că știu să mănânc. - Maestre, ai dat lovitura.
- Nu-i așa? - E nemaipomenit.
Nemaipomenit.
Mă bucur că vă place. Aducem următorul fel? Bun!
Ne plac găluștile.
Ce activitatea plăcută cu fata mea!
Întrece cu mult joaca tâmpită cu păpușile.
- E mai bine acum. - Un pic mai bine. Am evoluat.
Lily e gurmandă, ca babacul ei, și dă utilitate acestei pasiuni.
Le spui oamenilor ce e Liv a Lil?
Facilitez colaborarea între restaurante.
Unul axat pe barbecue și unul pe ramen fac împreună un ramen cu cap de piept.
Banii sunt dați nevoiașilor.
Faci asta cu prietena ta Olivia, care e „Liv” din „Liv a Lil”.
Eu sunt „Lil”.
Acum mi-a picat fisa!
O să ne placă asta.
- Bună! Cum vă simțiți azi? - Deja mai bine.
E pulpă de vită bio, condimentată cu ulei de hrean și sare.
Capere criodesicate, orez cald și foi de alge prăjite.
Mulțumim!
Asta e bucătărie de mare clasă.
Capere criodesicate.
Am dat-o în bară. Am pus prea mult și nu se mai rulează frumos.
Eu fac așa.
- Ești gata? - Da.
Unu, doi, trei!
- Rar am mâncat ceva mai bun. - Cum ți-a venit ideea?
Mi s-a părut distractiv
să iei o carne superioară și s-o mănânci crudă,
dar s-o condimentezi în așa fel încât să pară făcută pe grătar.
Excelent preparatul! Doamne!
Tragem cu ochiul și vedem cum se prepară kakigōri,
o creație japoneză cu gheață rasă.
Asta are cremă de zahăr ars, afine, nuci pecan glasate,
iar deasupra ceai negru și zmeură.
- Pentru noi? - Da.
Doamne! Final cu surprize.
Ce frumos! Mulțumim!
Ce desert uluitor și original!
Mi-a plăcut gheața rasă din Hawaii,
dar stratul de cremă de aici, aromele îngropate înăuntru
și micile ingrediente pe care le găsești ca pe comori…
E un desert absolut original, incredibil.
Tată, ești fericit?
Mersi, tată.
La Nashville este o petrecere pe fiecare stradă. Uneori chiar pe stradă.
Cu voi merg?
Da.
Am vești proaste, doamnelor.
Eu sunt stripperul.
Nu vreau să beți pe stomacul gol.
V-am adus gogoși de la Five Daughters, cele mai bune din Nashville.
Dăm la pedale?
- Cine a făcut gimnastică azi? - Eu.
Bravo ție! Și eu.
Cine nu a făcut gimnastică să pedaleze!
Vă ține ora cel mai prost instructor.
Pedalăm. Avem banda liberă. Putem să băgăm viteză.
Pedalați!
Pauză!
- Luați-i pulsul! Avem două asistente. - N-am nimic.
Ai o asistentă lângă tine.
- E asistentă. - Ești persoana mea preferată.
Pentru asistente!
Asistente!
O poză rapidă!
Uitați-vă la ceilalți! Râdeți!
SALUTĂRI DIN NASHVILLE… REUNIUNE 2021 TRENTON STATE
Nate Bargatze e printre comicii mei favoriți. L-ați văzut pe Netflix.
A crescut aici și încă nu s-a mutat.
L-am adus pe bulevardul Stratton să mânce prima dată la Maiz de la vida.
- Bună! Tu ești Julio, nu? - Bună, Phil! Da.
Julio Hernandez a renunțat la funcția de bucătar-șef
ca să perfecționeze arta tortillei.
Am adus porumb tradițional din Mexic și l-am măcinat cu pietre vulcanice.
Ca pe vremuri?
- Ca odinioară, acum 6.000 de ani. - Așa veche e rețeta?
Mie sigur îmi vor plăcea vestitele inovații ale lui Julio.
Cu Nate e altă poveste. El e mai mofturos la mâncare.
Voi încerca să-i lărgesc puțin orizontul.
- Mergi pe mâna mea? - Da.
La alt capitol nu e nevoie, doar la ăsta. O să luăm de toate.
- Eu vreau doar o Cola Zero. - Cola Zero, bine.
Julio are o relație simbiotică prietenoasă cu barul de alături.
La Chopper poți savura un cocteil alături de tacos.
Ai parte și de un show.
Ochii mei!
- La mulți ani! - La mulți ani!
Bună! Aveți jumătate de meniu aici.
Am cerut tot meniul, Julio!
Voiam să deschid un restaurant și să-l botez „Fără roșii și ceapă”.
Te încredințăm
că nu punem roșii și ceapă în nicio mâncare.
Și nici arpagic verde.
Se presară peste orice. Ei bine, tot ceapă e.
Lumea se preface că nu e.
Ți-au distrus viața. Asta o să-ți insufle viață. Quesadilla.
Quesadilla.
Super! E cu ciuperci. N-aș mânca așa ceva nici într-un milion de ani.
Dar mănânci.
Îmi place.
Uite porumbul!
Nate! Mamă! E talentat omul.
Julio, ești grozav.
E delicios până acum.
Ați mâncat quesabirria?
Noi o umplem cu vită American Wagyu.
Tortillile sunt din mălai.
- Întinzi în supă și ți se schimbă viața. - Ți se împlinește.
Asta e fără ceapă.
Bine!
Nemaipomenit!
- Îți place? - Da.
Mă bag și eu. Richard, ține!
- Dă încoace! - Mâncăm birria!
Bună!
E grozavă.
Am mușcat o dată și deja e cea mai bună birria din viața mea.
Vreau în fiecare zi.
- O să revii, acum că știi locul. - Da.
Asta e cu pește.
- Nu sunt amator de pește. - Și?
- Îmi place. - Da!
Cred că e cu ceapă. Nu-mi pasă.
Am îndepărtat câteva, dar sunt dat pe spate.
Ești genul de om cu care-mi place să mănânc.
Ca mine, te temi de mai toate, dar ești dispus să încerci.
Nate, oameni buni!
Am dat o șansă iubirii.
Și am găsit-o.
Azi, Jackie Gutierrez Jones, un mare critic culinar din Nashville,
mă duce la o instituție.
Suntem la Arnold's Country Kitchen.
Arată grozav.
Ce mai faceți?
- Mă bucur că sunt aici. - Și noi.
- Cum te cheamă? - Coco.
Coco! Frumos nume!
Ce îți pun, drăguțule?
Spune-mi în continuare „drăguțule”! Mă topești.
Sistemul aici e „carne și trei”.
Ce înseamnă asta? Că primești o bucată de carne și trei garnituri.
Dar eu sunt rebel. Am luat șase cărnuri și 500 de garnituri.
Porumb în zeamă, fasole verde, frunze de napi…
Am emoții.
Dă-le încolo de emoții! Ești pe mâini bune.
Peștele e gustos.
O să mușc din copan.
E bine condimentat.
Alea sunt frunze de napi.
Par condimentate cu carne de porc.
- Fii atentă! - Aoleu!
La Arnold's, porcul e legumă.
Sunteți nebuni, dar într-un sens bun.
Știu puțin despre tine. Te-ai mutat aici de la Miami.
Voiam să te întreb de ce.
Ăsta e un motiv bun.
Aici se împletesc două lumi: viața metropolei și ospitalitatea sudistă.
Există mâncare tradițională din sud, dar și bucătărie metropolitană.
Se încearcă lucruri interesante. Oamenii vin cu influențe de prin țară.
Dar Nashville își păstrează rădăcinile.
- Ce mâncați, tinereilor? - Coaste.
Varză murată cu cârnat. Nicăieri nu e ca aici.
Venim de la 480 km.
- 480 km? - Da.
- Unde stați? - În St. Louis.
Așa de bună e.
Îmi place atmosfera cordială.
Poți vorbi cu oamenii din stânga, din dreapta, de pe diagonală, din spate…
E foarte drăguț. Așa e când se stă laolaltă.
Ai senzația că ești la cantină. Suntem iar elevi.
Dar mâncarea de la cantină nu era niciodată așa.
E la alt nivel în toate privințele,
de la oamenii amabili din spatele tejghelei
până la mâncarea în sine.
Voi ce mâncați?
Azi mănânc vegetarian.
Vegetarian, bravo!
Ai luat „carne și trei” fără carne.
Lunea nu mănânc carne.
Ce drăguț! Lunea mănâncă fără carne.
Să-i spun că toate garniturile sunt cu carne?
În Nashville se duce o luptă neoficială pentru cel mai picant pui prăjit.
Dacă ești amator, ca mine și băiatul meu,
n-ai cum să nu mergi la Prince's Hot Chicken.
Suntem în templul puiului.
Puiul e catalogat după nivelul torturii.
Vom încerca să urcăm de la ușor picant la picant.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Am cunoscut o personalitate.
- Tu ești dra André? - Desigur.
Eu sunt Phil.
- Hai lasă-mă! - Băiatul meu, Ben.
Mulțumesc că ați venit.
André e regina de la Prince's.
Sporind succesul rețetei familiei,
de 40 de ani încântă și arde papile gustative.
Ție cât de iute îți place?
Nu trec de ușor picant.
Ben, cred că am dat de naiba.
Țin să spun că mai mult femeile mănâncă picant.
- Interesant! - În mod obișnuit.
- De ce? - Suntem focoase.
Da.
Cred că va trebui să adaugi un nivel pentru mine: „lașitate”.
Pui nătăfleț.
Deja e o experiență emasculantă.
Comanda pentru Phil!
Puiul e gata. Să continue umilirea!
- Acum e acum! - Bine.
Un sandvici ușor picant.
- Mușcăm împreună? - Da.
Unu, doi, trei!
E destul de iute.
- Zici că te-a înțepat albina. - Senzația se intensifică treptat.
Nu vă opriți!
Ni se face galerie.
Mi-e frică. Trecem la picant moderat.
Da…
Adio, limbă!
N-ai văzut multe fapte de vitejie la tatăl tău.
Mi se pare important ca un fiu să vadă că tatăl lui nu se teme.
Nu e nevoie să dovedești nimic.
Pentru tine, Ben!
Am ajuns la picant.
Hai lasă-mă!
- Parcă aștepți să explodeze bomba. - Da, îți sporește anxietatea.
Da. Mai mănânci?
Mai mușc și eu.
Nu te pedepsi singur.
Priviți-mă!
Am supraviețuit.
Acum vă aduce extra picant.
Ba nu! Da?
Vai, nu!
De ce vrea Richard să mă omoare?
Îmi dau lacrimile de la miros.
EXTRA PICANT
N-a mai trebuit să-mi pun mănuși pentru nicio mâncare.
Nu sunt doctor, dar interiorul gurii nu e mai sensibil decât degetele?
Făcând asta, îmi spun…
„Frate, ești idiot!”
În sinea mea.
„Pasămite ești dobitoc.”
- Ești gata? - Da.
Înghițitul a fost puțin…
Ceva sosește.
Trebuie să ieși?
Ce vrei să spui?
Am pe buze.
Va trebui să mi le smulg.
Îmi place cel mai mult. Nu pot mânca mereu.
- Nu. - Dar…
Și mie, fiindcă am dovedit că pot mânca extra picant.
Am reușit. Cum mă simt acum? Nu prea bine.
Orașul ăsta știe să înnoiască tradiția.
Asta face maestrul Nick Guidry la Pelican & Pig,
creând magie la foc de lemne.
Doamne! Ești om serios.
Mă străduiesc, măcar în ce privește carnea.
Criticul culinar Delia Jo Ramsey spune că acesta e un restaurant de căpătâi,
iar eu o ascult.
M-aș întinde după asta. De fapt, m-aș întinde lângă ea.
Dacă nu pleci de aici toropit, ne-am făcut noi treaba?
O să vreți să fiți treji pentru următorul local deosebit.
La Rolph and Daughters găsiți tot felul de paste interesante și gustoase.
Le place aici unor oameni pe sufletul meu.
Vă încadrați în categoria oamenilor dragi pe care nu apuc să-i văd destul.
Asemenea.
T Bone Burnett e unul dintre cei mai mari producători muzicali din istorie.
Soția lui, Callie Khouri, a scris filmul Thelma și Louise
și a creat spectacolul Nashville.
Poate e o întrebare tâmpită. De ce Nashville?
Avem multe rude aici.
Dar am avut și spectacolul șase ani.
Dacă tot eram aici, nu strica să avem o casă. Putea lucra și el.
Mi se pare că barurile sunt pline de artiști extrem de talentați.
Efectivul e așa mare, că rămâi tâmpit.
Vedem probabil cea mai profundă adunare de muzicieni din istoria lumii,
aici și acum.
Nashville e un oraș alcoolizat, bolnav de muzică.
Ce faceți?
Patronul e maestrul bucătar Phil Krajeck.
Avem întâi bostan copt cu pesto de creson.
Aici e fasoliță, calmar, salam 'nduja și usturoi crocant cu chili.
Ești Philul meu preferat, incluzându-mă pe mine.
De ce nu-i spune „Phil and Daughters”?
Mă mai cheamă și Rolf.
Am două fete. E grețos de literal.
Îmi imaginam patronul ca pe un moș, Rolf, care belferește în spate. Dar ești tu.
- Poftă bună! - Mulțumim.
Da.
Doamne, ce bun e!
E nemaipomenit.
Ți-am văzut filmul concertului cu muzica din Marea hoinăreală. E fenomenal.
Așa m-am îndrăgostit de bluegrass.
Nu cunoșteam genul.
- Mi-ai schimbat viața. - Minunat!
Apoi a fost muzica folk din Llewyn Davis și filmul concertului.
Formația Lake Street Dive nu cântă pe coloana sonoră în film.
Dar ai introdus-o în filmul concertului. De ce?
Am avut onoarea să le țin ușa deschisă multor oameni
care nu izbuteau să treacă pragul.
Merită mai multă atenție.
Te-am sunat.
Da, țin minte.
Ți-am zis: „N-am mai făcut asta. Poți să mă anunți când mai vin în L.A.?
Îi scot la restaurant.”
Când ne-a trebuit un cântec de generic pentru Cineva să-l hrănească pe Phil,
am apelat la ei și au spus da.
- Mulțumesc! Acum mi-am amintit. - Cu plăcere.
Urmează paste bucatini cu midii, unt cu chili și butargă fărâmițată.
Alături, paste cu ciuperci matsutake și rață, cu multă brânză rasă deasupra.
Arată ca un frumos pisc înzăpezit.
Iar astea sunt ca o bucățică din Italia.
Arată grozav.
Mutându-ne aici, am devenit interesați de mișcarea pentru egalitatea drepturilor.
Habar nu aveam ce rol crucial a jucat Nashville.
A fost printre primele orașe unde s-a produs desegregarea.
Nashville se află în centrul statului Tennessee.
Lumea venea aici să se căsătorească, se voteze…
Dar pretutindeni era scris „Doar albi”. La cișmele, peste tot.
Nu aveau cum rezolva problema segregării pe plan național.
S-au pus s-o rezolve în Nashville.
După ce s-a reușit desegregarea în centrul orașului Nashville,
alte orașe au adoptat aceleași metode.
Extraordinar!
- Câți ani au fetele? - 23 și 21.
- Le interesează afacerea familiei? - Nu. Le-am tăiat cheful.
La Russ & Daughters, fiicele s-au implicat.
Acum au preluat ștafeta nepoatele și strănepoatele.
- E grozav. - Poate se dau pe brazdă.
- Vedem. Sunt mici. - Să vorbesc cu ele?
Da.
ALEEA ZEȚARILOR
Îmi plac hotdogii. Am auzit de un loc cu hotdogi grozavi.
Regele e Daddy's Dogs.
- Phil! - Tu ești Big Daddy?
Da.
Vi-l prezint pe Sean Porter.
Ăștia sunt hotdogii lui, iar el e tătucul.
Ăsta e Orașul muzicii.
Cu ce e?
Cheddar, bacon, ceapă și sos barbecue.
Atacă-l!
Mărimea contează. Știi ce zic?
- Ăsta care e? - Tătucul.
Brânză topită, castravete murat, bacon, ardei jalapeño.
- Și un „suos” secret. - „Suos”?
„Suos”, cu U. Mușcă! Zi-mi ce părere ai.
- Cu brânză topită, zău? - Da.
E bun? Da!
- Brânză topită în hotdog! - Da.
- E un articol gourmet. - Da.
Nu e…
Nu e mâncare stradală de duzină.
E de la emisiunea aia culinară!
Hai, Cleveland Browns!
- E prima ta vizită? - Da.
- Și a mea. - Nu!
- Serios? - Serios.
- Bate palma! - Da! Nashville!
Nashville.
Apucații ăștia sunt cu tine?
- E cel mai mișto lucru din viața mea. - Ăsta?
- Da. - Vreau să te distrezi mai mult.
Și eu aș vrea.
Poftim, Amanda! Mușcăm împreună?
Da. Chiar facem asta?
- Da. - Bine, hai!
Amanda!
Phil, e bun!
Mi-a făcut mare plăcere să te cunosc.
L-am cunoscut pe Phil!
Clasic.
La Daddy's Dogs se cunoaște lumea.
DOAMNE, CĂ BUN ÎI!
E bun. Luați-vă!
Brad Paisley și soția lui, actrița Kimberly Williams Paisley,
ne invită într-un loc unic care face lucruri minunate pentru Nashville.
Bun venit!
Hrănim orașul Nashville.
E opera lui Kim. Într-un an eram în Santa Barbara de Ziua Recunoștinței.
Copiii noștri făceau nazuri, iar ea a zis: „Trebuie să înțeleagă că există foame.”
Trebuie să le dăm de lucru.
Ne-am dus la Unity Shoppe, o băcănie comunitară din Santa Barbara.
Ne-a plăcut demnitatea omului care cumpără ce are nevoie,
în loc să primească pomeni.
Brad a zis să aducem ideea la Nashville.
Știam că oferim o experiență demnă,
normalitatea cumpărăturilor în timp ce copilul se joacă.
Am deschis chiar după ce orașul a fost devastat de tornade.
Apoi a venit pandemia.
Din start am servit de cinci ori mai mulți oameni decât prevăzuserăm.
Ne-am reorientat spre livrări.
Până în iulie livraserăm 1.500.000 de pachete.
Apoi am redeschis magazinul după ideea inițială.
Avem multe fructe și legume proaspete.
Am ținut mult la asta.
Mulți trăiesc în deșerturi alimentare. Nu au acces la fructe și legume proaspete.
E mai ieftin să cumperi fast-food decât broccoli și kiwi.
Ideea e ca oamenii să nu ne fie clienți mai mult de un an.
Îi ajutăm să se repună pe picioare. Nu e o soluție pe termen lung.
Oamenilor le place ideea.
Vrem s-o vedem copiată în alte orașe, pe lângă Santa Barbara și L.A.
Extinzându-se, se creează și locuri de muncă.
Vrei să-i angajezi pe cei care își doresc o experiență demnă pentru familia lor.
Îmi imaginez că și voluntarii au mult de câștigat.
Află la prima mână de situația vecinilor.
- Pe care altfel poate… - Exact.
Se șterg hotarele. Suntem toți o comunitate.
- Ăsta e primul magazin. - Da.
Să fie primul dintr-un șir lung!
- Da, să fie! - Haideți să vedem cum!
Dacă vreți să contribuiți,
intrați pe acest site web
și faceți o mică donație.
Ajutați-i! Eu așa o să fac.
Faceți bine, oameni buni!
Hei, Google! Apel video Kevin.
APEL VIDEO KEVIN
Mazel tov!
- Bună! Ce faci, Phil? - Foarte bine. Mă bucur de Nashville.
Mâncarea și muzica sunt neîntrecute.
Nu? Iar oamenii sunt frumoși, prietenoși, amabili.
Mi-a plăcut de toți.
Sunt foarte sociabili cei din Nashville.
Mănânc mult, multă mâncare foarte grea.
În sud există sistemul „carne și trei”. Știi ce e?
Am mâncat la Arnold's. Știi locul?
Nu-l știu. Susan, știi de Arnold's?
- Normal! - Susan e din Nashville.
Vorbim și cu ea imediat.
Până vorbim și cu Susan, pe care o iubesc,
ai o glumă pentru Max?
Da, am un banc.
- Nu sunt sigur că nu s-a întâmplat. - Așa.
Un tip mergea pe bulevard în Las Vegas.
Îl abordează un ins agitat, cu aspect disperat.
„Nu vă supărați, îmi puteți împrumuta niște bani?
Soția mea trebuie operată de urgență.
Nu am destui bani s-o internez.
Ajutați-mă! Sunt disperat.”
Celălalt zice: „Te-aș ajuta, dar cum știu că n-o să joci banii?”
Și tipul: „Bani de jocuri am.”
Ce frumos! Excelent!
- Tu ce zici? - Bun, nu?
E Brad Paisley, din Nashville!
Îmi pare rău, Kevin, faptul e
Că cu Max nu te poți pune
- Brad Paisley, oameni buni! - Scuze, Kev!
- Baftă data viitoare! - Mersi.
Kevin, am fi vrut să fii aici cu noi.
E ca atunci când ai venit și ai stat mult. Mult mai mult decât ne așteptam.
- Mai am lucruri acolo. - Așa e, ai lucruri aici.
S-o vedem pe Susan! O chemi?
Sigur. Susan!
- Nu! Ce? - Vino încoace!
- Iat-o! - Acum e o emisiune reușită.
Slavă Domnului!
Cu Susan mă știu de mult.
Se poate s-o fi cunoscut înaintea lui Kevin?
Pe Kevin l-am cunoscut cu 20 de minute înainte.
- Da? - M-a angajat pentru Dragul de Raymond.
Ai jucat fenomenal. Erai șefa sectei.
E vreo șansă să reapară în serial cu acel personaj?
- Nu se mai difuzează. - Iartă-mă, Phil!
Nu urmăresc serialul. Dar nu se mai dă.
Dar o să reapară în orice emisiune fac. De pildă asta. Apare în ea.
- Corect! - Cum am o emisiune, cum o bag în ea.
Orice ca să ies din casă, știi?
Voiam să vă mai zic ceva înainte să închid.
Aoleu! Am picat în plasă.
Kevin Nealon, oameni buni!
Vreau să mai merg într-un loc și să-mi văd toți prietenii mei frumoși din Nashville.
Bună! Da, îmbrățișează-mă!
Suntem la Pinewood Social.
Doboară-le! Da!
Dacă vreți să vă simțiți bine… Da, se joacă popice, dar se și mănâncă.
Oameni buni, tacos ca la micul-dejun!
Se ascultă muzică, se bea…
Dacă bei doar un pahar, să fie mare!
Simt spiritul nashvillian.
Ce îți mai trebuie în viață?
Cumplit!
N-am mai jucat popice de la 12 ani, de la ziua unui copil.
Foarte prost.
Prietenii mei! Mă bucur că ați venit.
Vă voi spune o poveste
despre prima excursie a unui băiețel evreu la Nashville.
Spun mereu că am făcut acest serial
fiindcă voiam să aplic tot ce știam despre cum se spun poveștile la televizor
în folosul a tot ceea ce iubesc în viață.
Familie, prieteni, mâncare, călătorii, râs.
După excursia la Nashville, va trebuie să adaug și muzica.
E ora 02:15
Și îmi curg lacrimile pe obraji
Le-am doborât! Am doborât toate popicele!
Nu se uită nimeni.
Mulțumesc, Nashville. Băftosul naibii se va întoarce.
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă peste țări
Ca să înțeleagă
Arta pastelor, porcului, puiului și mielului
Va veni la voi cu mașina Va veni cu avionul
Va plânge pentru voi Va muri pentru voi
- Am uitat. - Îmi place ce cânți.
Cineva să-l hrănească pe Phil
Vă rog
Ce frumos!
Ura!
50.000 de dolari, te rog!
Îți datorezi bani acum.
Subtitrarea: Steliana Palade