NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
Kad sam saznao da ću snimati ovaj serijal,
nazvao sam brata i rekao mu:
„Putovat ću svijetom i pokazivati ljudima mjesta gdje se najbolje jede.“
Pitao je: „Kako će se zvati serijal? Prokleti srećković?“
On je tada bio producent. Rekao sam mu: „Daj otkaz
i dođi producirati emisiju sa mnom.
Nazvat ćemo produkcijsku kuću 'Prokleti srećkovići'.“
Zamislite moje oduševljenje
kad sam pronašao bar koji se zove Prokleti srećković.
Loša je vijest
što ondje održavaju tečajeve plesa.
Jeste li spremni za glazbu?
-Da! -Viknite: „Yee-haw!“
Yee-haw!
Idemo. Počinjemo.
Pet, šest, sedam, osam. Unatrag. Dva, tri, četiri. Dvostruki.
Dvostruki. Jednostruki, dva, tri, četiri. Korak, pljesak, unatrag.
Korak, pljesak, unatrag. U redu, ljudi.
Ne izgledaju li sjajni plesači ovako dok plešu?
Par, dva, tri, četiri, dvostruki.
Jednostruki, dva, tri, četiri.
Vidi se da ne uživam sve dok ne zaplešem kako ja želim.
…unatrag.
Ispočetka. Unatrag, dva, tri, četiri.
Dvostruki.
Jednostruki, dva, tri, četiri. Yee-haw!
Super, ljudi! Sjajno plešete.
Jeste se zabavili?
Sjajni su, ali nitko ne zna plesati dobro kao ja.
Sretan, gladan čovjek
Putuje diljem mora i kopna
Pokušava razumjeti
Umjetnost tjestenine Svinjetine, piletine i janjetine
Vozit će prema tebi
Letjet će prema tebi
Pjevat će za tebe
I plesat će za tebe
Smijat će se s tobom
I plakat će s tobom
Samo jednu stvar traži zauzvrat
Nahranite ga, nahranite…
Nahranite
Nahranite Phila, molim
Neka ga netko odmah nahrani
Najprije sam 1975. godine gledao film Nashville Roberta Altmana.
Tada sam stekao prvi dojam o ovom gradu.
Izgledao mi je kao grad glazbe. Izgledao mi je kao Amerika.
Izgledao mi je kao ostatak SAD-a koji ja, Njujorčanin, nisam poznavao.
Prvi sam ga put posjetio tek 2021. godine.
A sad kad sam ovdje, to je posve drukčiji Nashville.
Pročitao sam da se svaki dan stotinu ljudi doseli u Nashville.
Bio sam uzbuđen. Čak sam poveo i obitelj.
No malo su me iznenadila silna gradilišta.
Ovdje se gradi punom parom.
Nisam baš shvatio centar.
Bojao sam se da neću pronaći dušu grada.
Potragu sam započeo klasičnim južnjačkim doručkom.
Ovo je Loveless Cafe.
Nalazim se s mojom omiljenom glumicom.
Zove se Patty Heaton.
Možda je znate iz serije Svi vole Raymonda.
Phile!
Sad si cura iz Nashvillea.
-Kad si se doselila? -Ima više od godine.
-Zašto? -Ovdje imamo rodbinu.
Moj je najstariji sin ovdje pohađao školu. A moja je sestra redovnica.
Snimili smo epizodu Raymonda o mojoj sestri redovnici.
-Bila je super. -Ovdje je u samostanu.
U Nashvilleu. Shvatili smo da ne moramo biti u L. A.-u.
-Nego gdje želite. -Tako je.
A ja želim ovo.
-O, Bože. -To je i moj veseli ples.
Pecivo s pimentom i prženom rajčicom.
Prefino je.
I, naravno, slanina, kobasice, svinjetina i piletina.
Ako što trebate, vičite. Tu sam. Dobar tek.
Sviđa mi se „vičite“.
-Kao kod kuće. -Da.
Ali ne vičemo iz istih razloga.
-Ovo je jako ukusno. -Dobro došli u Ubili smo Patty Heaton.
Ovdje je sve primamljivo. Posvuda su peciva.
Ovdje se mogu pojesti doručak, ručak i večera? A ujedno je i motel?
Nisam znala da je ovo motel.
Daju ti toliko hrane da moraš odspavati.
Moraš negdje prileći. Pa prilegneš tu.
-Stiže. -Gle, moja najdraža osoba.
Da. Naša poznata domaća šunka i složenac od popečaka s krumpirom.
-Jeste li kušali umak od crvenih očiju? -Ne.
Radi se od paca u kojem se pekla šunka, smeđeg šećera i kave.
-Kave? -Da.
Ovo je pravi šok za ljude iz grada.
Da.
Učinit ću to. Uzimam komad šunke i umačem ga.
Sviđa mi se što je s kavom.
Poput boje za kosu.
Dobar je za prekrivanje izrasta.
Da.
Kako je došlo do tog recepta? Pretpostavljam nezgodom.
Da. I ja to mislim.
Netko je slučajno prolio kavu na šunku.
-Znam. -Šališ se.
Imam još jedno iznenađenje. Ovo je omlet sa svinjetinom.
Moje najdraže jelo na jelovniku.
Ovaj je sa svinjetinom, čedarom, pirjanim lukom
i domaćim umakom za roštilj.
Možeš li nazvati 9-1 i držati prst iznad 1?
Za svaki slučaj?
Koliko si danas gladna?
Jako sam gladna. Prefino je.
-Poznaješ li je? -Oprostite, smijem li…
Vrisnula je od oduševljenja, kao prvi put na snimanju.
-Dušo! -Predivna gospođo!
Baš divno.
Zdravo.
Hvala, Richie. Poznaješ Richieja?
-Ja… -Nismo se upoznali.
Monica, jesi li kad kušala umak od crvenih očiju?
-Nisam. -Nemoj joj reći što je unutra.
Da. Umoči komad šunke.
-Može ići uz mnoga jela. -Recimo uz pečenu govedinu.
Da. Kakav ti okus ima?
-Zvučat će čudno… -U redu.
-Po kavi. -Da!
-Točno. -Ma ne!
-Da, to je kava. -Da.
Imaš baš osjetljivo nepce.
Naslijedio sam ljubav prema doručku.
Max je obožavao jaja. Morala su biti hladetinasta.
Gotovo sirova.
-To mu piše na grobu. -Da.
„Jesu li jaja hladetinasta?”
-Ne znam šališ li se ili ne. -Ne, zbilja.
-Ne. -Zbilja.
-Ne. -Da.
Hladetinasta jaja?
A na Heleninu?
„Slušam operu.”
To je bio njezin odgovor. Takav su odnos imali.
Tražili su da im se to ukleše?
-Ili si ti… -Ne.
Ako postoji zagrobni život, on to ondje govori.
Nebesa su mu hladetinasta jaja.
To mu i želimo. Ništa ga nije toliko uveseljavalo.
Za Maxa.
Za naše roditelje. Ne bismo bili ovdje bez njih.
Sudeći po primjeru doručka, duša Nashvillea živi u ovdašnjoj hrani.
Dok sam hodao ulicama, čuo sam njegovu dušu i oko sebe.
Odasvud je dopirala glazba.
I bila je fenomenalna.
Bar se zove Mellow Mushroom, a sviraju Wild Bill and the Bruisers.
Iskreno, nikad nisam slušao country.
Mislim da mi je film Tko je ovdje lud?
braće Coen potaknuo zanimanje za bluegrass, a potom i za country.
Počeo sam ga shvaćati.
Zaljubio sam se u tekstove i zaljubio sam se u darovitost.
Jedan od najboljih je Brad Paisley,
koji je nevjerojatno draga osoba
unatoč tomu što je superzvijezda.
Idemo u Joyland,
restoran koji rabi namirnice s obližnjih farmi za pripremu brze hrane.
-Nikad nisi jeo ovdje? -Ne. Čuo sam za restoran.
-Dobro. Ti si moj vodič. -Dobro.
Trebao si naći nekoga tko je bio ovdje.
Glazbena će me zvijezda upoznati s kuharskom zvijezdom.
-Evo ga. -Bok.
Ovo je Sean Brock, dobitnik nagrade James Beard,
Otvorio je utjecajne restorane diljem Juga SAD-a, no sad je u Nashvilleu.
Svojim trećim restoranom ovdje odaje počast brzoj hrani svoje mladosti.
Kušat ću sve što želiš da kušam.
Trebaš kušati sve.
Sjajno.
-Moje omiljeno. -Može.
Dok čekamo sve, mliječni napitak! Ovaj me čovjek sigurno poznaje.
-O, da. -Evo ga.
-Vidi. -Poput rudara.
Ovo je poput cigare.
-O, Bože! -Iscrpilo me.
Nevjerojatno.
Zvali su ih betonom.
-S razlogom. -Da.
-Ajme meni! -Moram reći…
-Ovo je kao povorka. -Oprostite.
Napadaš nas.
-Ovo nije… -Ispričava se.
Ovo je po uzoru na jednu benzinsku postaju u Mississippiju.
Piletina na štapiću.
O, Bože. Sjajna je!
-Jako ukusan začin. -Zbilja jest!
Radio sam sa znanstvenicima za okus.
Cilj je bio pretvoriti moj umak za roštilj u prah.
Nije li sjajno?
-Toliko je okusa u ovome. -Da.
Volite ukusne i hrskave komadiće na rubu pljeskavice?
Seanov CrustBurger sastoji se samo od njih.
Pogledaj Brada.
Zaboga.
Imam neprimjerene misli dok jedem ovo.
Fenomenalno.
Uopće te ne čujem.
Pogledaj mu lice!
Tražiš li partnere?
Možda si ga našao. Ovaj je tip naivčina.
-Ne moraš biti naivčina za ovo. -Kužim.
Ovo je dobro po svim standardima.
-Ovo nije brza hrana. -Totalno.
Postaješ, ili si već postao, ikona hrane u našem gradu.
U Nashville me privukla njegova duša.
-Da. -Nije više riječ samo o glazbi.
Svatko tko je kreativan i želi pokrenuti vlastiti posao
u ovom će gradu naći podršku. Ovaj grad pomaže ljudima koji se trude.
Nekomu poput mene
to daje hrabrosti otvoriti ludi restoran
jer znaš da ćeš imati podršku pa onda to i učiniš.
Ja… Ti si Jedi. Jesi. Ne bi me bilo briga ni da si masovni ubojica.
George Gruhn pomaže uštimati ovaj Grad Glazbe.
Kao ikona Nashvillea,
George popravlja i prodaje sve što ima žice od 1970. godine.
I, u slučaju da niste primijetili, voli zmije.
Danas je poseban dan jer vodim Lily na posao.
Posjetit ćemo Locust, restoran nadahnut Azijom
poznat po siromašnoj ponudi i bogatim okusima.
Ajme! Baš je lijepo.
Kuhar Trevor Moran doselio se u Nashville iz Kopenhagena.
Radio je u mom omiljenom restoranu, svjetski poznatoj Nomi.
-Bok, Lily. -Živjeli.
Evo nas.
Ukusne kamenice.
-O, Bože. -Obožavam kamenice.
Prilozi uz kamenice.
Smrznuti umak mignonette od morske trave.
Limeta i limun. Ljuti umak od cikle.
-Bojim se da će biti ljuto. -Slobodno stavi.
-Zbilja? Osjetljiva sam kao beba. -Ne, bit će u redu.
-Mala beba. -Tata.
Kao mjesto zločina.
Poveo sam tebe jer tvoja majka zna napraviti scenu.
-A nisam želio scenu. -Ne! O, moj Bože.
-To je… -Nemoj.
-Ubacit ćemo ovo. -Molim te, ne.
Ubacit ćemo.
Striče? Izrežite ovo.
Pozdravi se s televizijskom karijerom.
Tata. Bilo je golemo. Nisam to očekivala.
Možda će joj filet tune uspjeti ući u usta.
-Kad budeš jela ovo… -Kako se to jede?
Pokušaj ne ispljunuti.
Nisam ispljunula! Samo sam…
-Lily, ide avion. -Ubit ću te.
Dopusti da se obranim.
Što? Ukusno je?
-U redu. Čekaj. -Super.
Dokazujem da znam jesti.
Ovo je zbilja moćno.
-Ajme. Zar ne? -Nevjerojatno je.
Nevjerojatno.
Drago mi je. Spremni za sljedeće jelo? Idemo.
Volimo okruglice.
Tata i kći lijepo se druže.
Puno bolje nego kad sam ti kupovao one usrane lutke.
-Bolje je. -Bolje je, zar ne? To se zove rast.
Lily obožava hranu kao i ja i tu je ljubav pretočila u nešto korisno.
Želiš reći ljudima što je Liv a Lil?
Organiziram suradnju među restoranima.
Spojimo grill bar s restoranom koji služi ramen
i dobijemo ramen s govedinom.
A novac ide u dobrotvorne svrhe.
Radiš s prijateljicom Olivijom, koja je „Liv“ u „Liv a Lil“.
Ja sam „Lil“.
Sad kužim!
Ovo će nam se svidjeti.
-Što ima? Kako ste? -Ajme. Sad sam bolje.
Goveđi but s organske farme začinjen uljem hrena i solju.
Smrznuti kapari. Topla riža i pržene nori alge.
Hvala!
Vrhunac mojih kulinarskih vještina.
Smrznuti kapari.
Zeznut ću ovo.
Previše sam natrpao i rolica neće izgledati lijepo.
Ja ću ovako.
-Jesi li spreman? -Da.
Jedan, dva, tri.
-Jedno od najboljih jela. -Što kažeš na to?
Zabavan oblik.
Ovako kvalitetno meso treba se jesti gotovo sirovo.
Začinimo ga kao što bismo odrezak pa ima okus kao s roštilja.
Prefino je. O, moj Bože.
Ne gledamo svoja posla, nego špijuniramo kako se radi kakigōri.
To je japanski desert od leda.
U njemu su crème brülée, borovnice i kandirani pekan-orasi,
a preliven je crnim čajem i malinom.
-Za nas? -Za nas!
Bože! Više nije iznenađenje.
Prelijepo je. Hvala.
Kakav nevjerojatan i originalan desert.
Svidio mi se brušeni led na Havajima,
ali u kombinaciji sa slojevima kreme i okusima koji su duboko zakopani
te sićušnim sastojcima koje pronalazite dok jedete…
Posve originalan i nevjerojatan desert.
Jesi li sretan?
Hvala, tata.
Zabava je u Nashvilleu u svakoj ulici.
Katkad i na ulici.
Vi ćete me povesti?
Da!
Imam lošu vijest za vas, dame.
Ja sam vaš striper.
Ne želim da pijete na prazan želudac.
Donio sam vam krafne iz Five Daughters, najbolje krafne u Nashvilleu.
Moramo pedalirati?
-Tko je danas vježbao? -Ja.
Bravo. I ja sam.
A vi koje niste, pedalirajte!
Ja sam najgori trener kojeg ste imale.
Pedaliramo. Imamo slobodnu traku. Sad možemo nagaziti.
Pedaliraj!
Stanka.
Provjerite mu puls.
-Imamo dvije sestre… -Dobro sam!
Sestra sjedi kraj tebe.
-Ona je medicinska sestra. -Da? Ti si mi najdraža osoba.
Za sestre!
Sestre!
Brzinska fotka.
Gledajte se! Osmijeh!
POZDRAV IZ NASHVILLEA… OBLJETNICA DIPLOME
Obožavam komičara Natea Bargatzea. Gledali ste ga na Netflixu.
Odrastao je u ovom gradu koji zove domom.
Došli smo u restoran na Aveniji Stratton:
Maiz de la Vida.
-Bok. -Bok.
-Julio, zar ne? Bok. -Da.
Kuhar Julio Hernandez napustio je mjesto šefa kuhinje
kako bi usavršio tortilju.
Stare sorte kukuruza iz Meksika meljemo vulkanskim kamenjem.
Kao u drevna vremena?
Kao prije 6000 godina.
Recept je star 6000 godina?
Meni će se Juliove novotarije svidjeti.
No Nate je druga priča.
Izbirljiv je kad je riječ o hrani.
Danas ću mu pokušati malo proširiti vidike.
-Nate, vjeruješ li mi? -Da.
Ne moraš mi vjerovati ni oko čega drugoga. Ali ovo…
-Znaš… -Kušat ćemo sve.
-Ja ću samo dijetnu Colu. -Dijetna Cola, može.
Julio živi u simbiozi s tiki barom u susjedstvu.
U Chopperu možete popiti koktel i pojesti tacose.
A čeka vas i predstava.
Moje oči!
-Sretan rođendan. -Sretan rođendan.
-Ajme. -Bok, ljudi.
-U redu. -Ovdje je pola jelovnika.
Rekao sam cijeli, Julio!
Oduvijek želim otvoriti restoran u kojemu se ne služe rajčice i luk.
I gdje gosti mogu biti sigurni da,
kada dođu k nama,
neće dobiti ni rajčice ni luk.
Ni vlasac.
Ljudi ga svuda trpaju. E, pa to je luk.
A ponašaju se kao da nije.
Uništili su ti život. Ovo će te spasiti. Quesadilla.
Quesadilla.
Super je. Unutra su gljive. Ne bih to nikad pojeo.
No ipak jedeš.
Sviđa mi se.
Pogledaj kukuruz.
Nate! Ajme!
Darovit je.
Julio, najbolji si.
Zasad je prefino.
Znate što je quesabirria?
Naša quesabirria punjena je američkom govedinom Wagyu
i tortiljama nixtamal.
-Umoči u temeljac i život će… -Da?
-Preokrenut će se. -Život će ti biti potpun.
A ovo nije luk.
U redu.
Ovo je nevjerojatno.
-Sviđa ti se? -Da.
Krećem u napad. Richarde! Pridrži.
-Dobro. -Vrijeme je za birriju.
Zdravo.
Ovo je zakon.
Tek sam je zagrizao i već znam da je to najbolja birria koju sam jeo.
Jeo bih ovo svaki dan.
-Vratit ćeš se, znaš gdje je. -Da.
Mislim da je ovo riba.
-Ne volim riblje tacose. -Ali?
-Ali ovaj volim. -To!
Mislim da unutra ima luka. Ali nije me briga.
Izvadio sam nešto luka, ali oduševljen sam ovime.
Najviše volim jesti s tobom jer se, poput mene,
bojiš iskušati puno toga, ali spreman si to učiniti.
Ljudi, ovo je Nate.
-Riskirao je. -Riskirao je.
Radi ljubavi.
I pronašli smo je.
Jackie Gutierrez-Jones, poznata gastro kritičarka,
danas me vodi u kulinarsku instituciju.
Ovo je Arnold's Country Kitchen.
Izgleda sjajno.
Kako se osjećate?
-Sretno. -I ja sam sretna zbog vas!
-Kako se zoveš? -Coco.
Coco! Divno ime.
Što želiš, dušo?
Da me zoveš „dušo”.
-U redu. -Baš slatko.
Imaju nešto što se zove „meso i tri“.
Što to znači? To znači da dobiješ komad mesa i tri priloga.
Ali ja sam naručio šest komada mesa i 500 priloga.
Kremasti kukuruz, mahune, listovi repe… To je tek djelić.
Malo sam nervozan.
Nemoj biti. U Arnold'su si u dobrim rukama.
Riba je prefina.
U redu. Kušat ću to bedro.
Divno je začinjeno.
To su listovi repe.
Mislim da je unutra i malo svinjetine.
Vidi ovo.
O, Bože.
U Arnold'su je svinjetina povrće.
Ludi ste, ali na dobar način.
Znam ponešto o tebi. Doselila si se iz Miamija.
Htio sam te pitati zašto.
Ovo je jako dobar razlog.
Savršen spoj.
Velegrad u kojem možeš iskusiti južnjačku gostoljubivost.
Dakle, imaš tradicionalni Jug i iskustvo velegrada u jednom gradu.
-Ljudi iskušavaju nove stvari. -Da.
Donose kulturu iz drugih dijelova zemlje. Ali Nashville ostaje vjeran sebi.
-Što vi mladi jedete? -Rebarca.
Ja sam jela kiseli kupus i kobasicu. Nigdje nisu ovakvi.
Vozimo se 480 km da bismo jeli tu.
-Vozite se 480 km? -Da.
-Odakle ste? -Iz St. Louisa.
Zbilja, tako je ukusno.
Sviđa mi se što su svi srdačni.
Možeš razgovarati s ljudima slijeva, zdesna, straga.
Preslatko.
To je tako kad restoran ima dugačke stolove.
Imaš osjećaj da si u kantini. Opet smo u školi, ljudi.
Samo što se u školskoj kantini ne služi ovakva hrana.
Sve je na višoj razini.
Od ljudi iza pulta koji su nevjerojatno ljubazni
do same hrane.
Što vi jedete?
Danas jedem vegetarijanski obrok.
Odlično, jako dobro.
Jedete „meso i tri“ bez mesa.
Prakticiram bezmesne ponedjeljke.
Slatko, došla je pojesti bezmesni obrok.
Da joj kažem da je u svakom prilogu meso?
U Nashvilleu se vodi neslužbeni rat oko toga tko ima najljuću prženu piletinu.
Ako volite ljuto, poput mog sina i mene,
svakako morate posjetiti Prince's Hot Chicken.
Evo nas. U hramu smo piletine.
Označili su piletinu stupnjevima ljutine.
Danas ćemo kušati piletinu od blago ljute do ljute.
-Hvala, dušo. -Nema na čemu.
Upoznao sam plemstvo.
-Jeste li vi gđica André? -Naravno!
Ja sam Phil.
-Ajme meni! -Ovo je moj sin Ben.
Hvala što ste došli.
André je kraljica Prince'sa. Proširila je uspješan obiteljski posao
i već 40 godina žari, pali i oduševljava okusne pupoljke.
-Koliko ljutu vi volite? -Ne jedem ljuću od blage.
Bene, mislim da smo u nevolji.
Ali žene naručuju ljutu piletinu češće od muškaraca.
-Zanimljivo. -To je pravilo.
-Zašto? -To je ta vatra u nama!
Da.
Morat ćete dodati nov stupanj ljutine za mene. „Kukavica.“
Piletina za slabiće.
Već sam uspio izgubiti muškost.
Narudžba za Phila.
Piletina je stigla. Neka se poniženje nastavi.
-Idemo, ljudi. -U redu.
Blago ljut sendvič.
-U isto vrijeme? -Da.
Jedan, dva, tri.
Prilično je ljuto.
Kao kad te ubode pčela, zar ne? Žari izvana.
Nastupa sporo.
Samo jedite.
Imamo navijačice.
Nervozan sam. Prelazimo na srednje ljuto.
-Pa… -Da.
Da…
Zbogom, jeziče!
Tvoj otac nikad nije bio pretjerano hrabar.
Stoga smatram da je važno da sin vidi kako se njegov otac ne boji.
Ne moraš ništa dokazivati.
Ovo je za tebe, Bene!
Stigli smo do ljutoga.
Ajme meni!
-Kao da čekam eksploziju bombe. -Da. Osjećam kako tjeskoba raste.
Da. Još jedan griz?!
I ja ću.
Nemoj se kažnjavati.
Pogledaj me!
Preživjeli smo.
Donijet će vam jako ljutu.
Ma neće. Hoće?
O, ne.
Zašto me Richard želi ubiti?
Oči mi suze od samog mirisa.
JAKO LJUTO
Nikad nisam jeo hranu koja zahtijeva ovakve mjere.
Nisam liječnik,
ali nije li usna šupljina malo osjetljivija od prstiju?
-Možda. -Znaš što si govorim?
„Čovječe, koji si ti komad budale.“
„Pravi si blesan.”
-Spreman? -Da.
Gutanje je bilo malo…
Nešto se sprema.
Moraš li izaći?
Kako to mislite „izaći“?
Imam malo na usnama.
Morat ću ih ukloniti.
Najbolje dosad. Ali ne mogu to stalno jesti.
-Ne. -Ali…
I meni je najbolje jer sam dokazao da mogu jesti jako ljuto.
Uspjeli smo. Kako se osjećam? Ne baš dobro.
Nashville zna kako osuvremeniti klasike.
Upravo to radi kuhar Nick Guidry u restoranu Pelican & Pig,
gdje s puno drva i vatre stvara čaroliju.
Moj Bože. Kod tebe nema šale.
Trudim se. Barem što se tiče mesa.
Gastro kritičarka Delia Jo Ramsey kaže
da je ovo jedan od najvažnijih restorana u Nashvilleu.
Mogao bih prileći nakon ovoga. Ili s ovime.
Nismo obavili dobar posao ako ne odeš prileći.
Poželjet ćete biti budni za posjet sljedećem restoranu.
Dobro došli u Rolph and Daughters,
restoran u kojemu rade tjesteninu na zanimljive načine.
Najdraži restoran dvoje meni dragih ljudi.
Vi spadate u kategoriju ljudi koje volim
i koje ne viđam onoliko koliko bih želio.
Također.
Ovo je T Bone Burnett,
jedan od najvećih glazbenih producenata u povijesti, i njegova žena Callie Khouri.
Callie je scenaristica filma Thelma i Louise i tvorac serije Nashville.
Glupo pitanje. Zašto Nashville?
-Ovdje imamo rodbinu. -Lijepo.
-I šest smo godina snimali seriju ovdje. -Da.
Pa sam pomislila da ne bi bilo loše kupiti kuću. On može raditi ovdje.
Čini li mi se ili je svaki bar pun darovitih glazbenika?
Broj darovitih glazbenika ovdje je golem.
Ovdje se vjerojatno nalazi najveći broj sjajnih glazbenika
na jednom mjestu u povijesti.
Nashville je grad alkoholičara koji su ovisni o glazbi.
Fantastično.
Što ima?
Ovo je Phil Krajeck, kuhar i vlasnik.
Ovo je pečena tikva s pestom od dragoljuba.
A ovo je grašak s lignjama,
svinjska kobasica i hrskavi prilog od češnjaka i čilija.
-Phile… -To!
Draži si mi Phil čak i od mene.
Zašto se ne zove „Phil i kćeri“?
Moje srednje ime je Rolf.
Imam dvije kćeri. Ime je skroz doslovno.
Očekivao sam starog Rolfa koji sjedi i ne radi ništa.
-A kad ono ti. -Dobar tek.
-Hvala. -Hvala.
O, da.
Ovo je tako dobro.
Nevjerojatno.
Gledao sam tvoj koncert
sa soundtrackom iz filma Tko je ovdje lud? Sjajno.
Tada sam se zaljubio u bluegrass.
Dotad ga uopće nisam slušao.
-Promijenio si mi život. -To je baš lijepo.
A onda glazba iz U glavi Llewyna Davisa.
I koncert s tim pjesmama.
Bend Lake Street Dive ne izvodi ni jednu pjesmu u filmu,
ali ubacio si ih na koncert. Zašto?
Imao sam tu čast
da pružim priliku mnogima
čiji rad i dar nisu bili prepoznati.
Zaslužuju puno više pozornosti.
Nazvao sam te.
Da, sjećam se.
Rekao sam: „Nikad nisam ovo učinio,
ali možeš li mi javiti kad opet budu u Los Angelesu?
Odvest ću ih na večeru.”
A kad je trebalo napisati uvodnu pjesmu za Nahranite Phila, molim,
pitao sam ih i pristali su.
-Hvala ti. Upravo sam se sjetio toga. -Nema na čemu. Drago mi je.
Tjestenina sa školjkama, maslac s čilijem krušne mrvice s butargom.
A kao prilog tjestenina s gljivama matsutake i patkom,
posuta sirom.
Poput predivne planine prekrivene snijegom.
-A ovo izgleda talijanski. -Izgleda predivno.
Izgleda privlačno.
Zanimljivo je da smo se nakon dolaska ovamo
uključili u pokret za građanska prava i jednakost.
Uopće nisam znao da je Nashville imao ključnu ulogu u tome.
Nashville je bio jedan od prvih gradova u SAD-u koji su ukinuli segregaciju,
a odabrali su ga jer je usred Tennesseeja
i ljudi su dolazili odasvud da se vjenčaju, glasaju i ostalo.
No tada su posvuda bili natpisi
poput „fontana za bijelce“.
Smatrali su da neće uspjeti ukinuti segregaciju u cijeloj zemlji,
pa su nastojali to učiniti samo u Nashvilleu.
Nakon što je segregacija uspješno ukinuta u Nashvilleu,
gradovi diljem zemlje slijedili su ovdašnji primjer.
Sjajno.
-Koliko godina imaju tvoje kćeri? -23 i 21.
Zanima li ih obiteljski posao?
Nimalo. Digli smo ruke od njih.
Russ & Daughters? Kćeri koje su nastavile posao.
A sad posao vode unuke i praunuke.
-Nevjerojatno. -Možda se predomisle.
-Da. Mlade su. -Da razgovaram s njima?
Da.
Volim hotdog i čuo sam da su u Nashvilleu sjajni.
A najbolji su u restoranu Daddy's Dogs.
-Phile! -Ti si Veliki Tata.
Jesam.
Ovo je Sean Porter.
Ovo su njegovi hotdogovi, a on je Veliki Tata.
Ovo je Music City Dog.
S čim je?
S čedarom, slaninom, lukom i umakom za roštilj.
Samo navali.
Veličina je važna. Kužiš me?
-A ovaj? -To je Veliki tata.
Kremasti sir, kiseli krastavci, slanina, feferoni.
-I tajni oumak. -Oumak?
Oumak. Moraš rastegnuti. Zagrizi. Da čujem dojmove.
-Hoću, ali kremasti sir, zbilja? -Da!
Je li bio ukusan? Jest!
-Kremasti sir na hotdogu! -Tako je.
-Gurmansko jelo. -Jest.
Ovo nije…
-Nije samo… -Nije obična brza hrana.
On vodi onu emisiju o hrani!
Naprijed, Browns! Idemo!
-Prvi si put ovdje? -Da.
-I ja! -Ma ne!
-Ozbiljno? -Da! Ozbiljno!
-Daj pet! -To! Nashville!
Nashville.
Ovi manijaci su s tobom?
Ovo je nešto najbolje ikad.
-Zbilja? Ovo? -Da. Ovo!
Fali ti uzbuđenja u životu.
I ja mislim.
Izvoli, Amanda. Hoćemo u isto vrijeme?
Da. Zbilja ćemo to učiniti?
-U redu. -Dobro. Idemo.
Amanda!
Ukusan je!
Bilo mi je jako drago.
Upoznala sam Phila!
Klasika.
Daddy's Dogs. Svi su ovdje.
Ukusan je! Kupite!
Brad Paisley i njegova supruga Kimberly Williams Paisley
pozvali su nas na jedinstveno mjesto koje je iznimno važno za zajednicu.
-Dobro došli u The Store. -Ovo je Nahranite Nashville, molim.
Ovo je njezina ideja.
Bili smo u Santa Barbari za Dan zahvalnosti
i djeca su se ponašala jako razmaženo. Rekla je: „Moraju znati da ljudi gladuju.“
Morali smo ih uposliti.
Otišli smo u trgovinu Unity Shoppe, koja prodaje namirnice po nižim cijenama.
Svidio nam se koncept dostojanstva,
to što ljudi ondje kupuju, ne primaju milostinju.
Brad je rekao da to treba Nashvilleu.
Znao sam da će ljudi ovdje moći dostojanstveno kupovati
kad smo postavili konja da se djeca zabavljaju.
Otvorili smo trgovinu nakon tornada.
Zatim je došla pandemija.
I počelo nas je posjećivati pet puta više ljudi nego što smo očekivali.
Stoga smo prešli na dostavu. Do srpnja smo dostavili milijun i pol obroka.
Zatim smo opet otvorili trgovinu s izvornim konceptom.
Imamo jako puno svježeg voća i povrća.
To nam je bilo važno jer mnogo ljudi nema pristup kvalitetnoj hrani.
Nemaju pristup svježem voću i povrću
i jeftinije im je kupiti brzu hranu nego brokulu ili kivi.
Ali cilj je da ne budu naši kupci duže od jedne godine.
Želimo im pomoći da stanu na noge. Ovo nije dugoročno rješenje.
Ljudima se sviđa ovaj koncept i želimo ga vidjeti u drugim gradovima.
Ne samo u Santa Barbari i L. A.-u.
Kako se posao širi, raste i potreba za radnicima.
Upravo njih treba zaposliti.
Ljude koji žele dostojanstvenu kupnju za svoju obitelj.
Pretpostavljam i da je ovo uistinu sjajno iskustvo za volontere.
Iz prve ruke vide kako žive njihovi susjedi.
-Koje inače ne bi upoznali… -Točno.
Na taj način brišemo granice u zajednici.
-Ovo je prva trgovina. -Da.
Neka bude prva od mnogo.
Da, ostvarimo to.
Učinimo to.
Ako želite pomoći radu trgovine,
posjetite ovu internetsku stranicu
i donirajte. Pomognite im. Ja ću to svakako učiniti.
Ovako se pomaže ljudima.
Hej, Google. Nazovi Kevina.
UPUĆUJEM VIDEOPOZIV KEVINU
Mazel tov!
-Bok, Phile, kako si? -Jako dobro. Uživam u Nashvilleu.
Imaju najbolju hranu i glazbu.
Nije li tako? A ljudi su divni, ljubazni i dragi.
Svidjeli su mi se svi koje sam upoznao.
Jako su druželjubivi u Nashvilleu. Jako druželjubivi.
Jedem puno hrane. Puno jako teške hrane.
Na Jugu zovu to jelo „meso i tri“.
Znaš što je to?
Kušao sam. Znaš za restoran Arnold's?
Ne znam. Susan, znaš za Arnold's?
-Naravno! -Susan je iz Nashvillea.
Razgovarat ćemo s njom.
Prije nego što porazgovaramo sa Susan, koju obožavam,
imaš li šalu za Maxa?
Imam šalu.
-Možda je čak i istinita priča. -U redu.
Tip hoda ulicom Sunset Strip u Las Vegasu.
Priđe mu očajan čovjek
i kaže: „Oprostite, gospodine. Možete li mi posuditi nešto novca?
Moja žena mora u bolnicu na hitnu operaciju,
a ja nemam novca da je platim. Možete li mi pomoći? Očajan sam.“
A on će njemu: „Dao bih ti novac,
ali kako da znam da ga nećeš potrošiti na kockanje?“
A tip će: „Ne, novac za kockanje imam.“
Odlično. Sjajna šala.
-Što kažeš? -Dobra je, zar ne?
To je Brad Paisley iz Nashvillea!
Žao mi je, Kevine, ali samo da znaš
Od Maxa nisi bolji baš
-Brad Paisley! -Oprosti, Kev.
Više sreće drugi put.
-Dobro. -Kevine, voljeli bismo da si ovdje s nama.
Kao onda kad si došao i ostao dugo. Duže nego što smo očekivali.
-Stvari su mi još tamo. -Naravno da jesu.
Možeš li pozvati Susan?
Naravno. Susan!
-Ne! Što je?! -Dolazi!
-Evo je. -E sad je ovo dobra emisija.
Hvala Bogu.
Susan i ja dugo se poznajemo.
Je li moguće da si mene upoznala prije Kevina?
Upoznala sam te 20 minuta poslije Kevina.
-Zbilja? -Da.
Angažirao me za Raymonda.
I bila si sjajna.
-Kao vođa kulta. -Hvala.
Bi li mogla ponoviti tu ulogu u seriji?
-Više se ne snima. -Žao mi je, Phile.
Nikad je nisam gledao. Znači, više se ne snima.
Ali pojavit će se u svakoj emisiji koju budem snimao, kao sad.
-Da! -Čim budem…
-Čim budem snimao nešto, ubacit ću Susan. -Bilo što, samo da se maknem od kuće.
Želim vam reći nešto prije nego što odem.
Zaboga. Kako smo samo nasjeli.
Kevin Nealon!
Ostalo mi je još jedno mjesto
na kojem ću se podružiti s prijateljima iz Nashvillea.
-Bok! -Zagrljaj?
Može.
Ovo je Pinewood Social.
Jesi ih! To!
Ako se želite zabaviti u Nashvilleu, ovdje je kuglana.
Ali i restoran.
-Izgleda fenomenalno. -Tacosi za doručak?
Živa glazba. Cuga.
Popij veliko piće.
Osjećam duh Nashvillea. To je sve što čovjeku treba u životu.
Užasno.
Posljednji sam put kuglao s 12 godina na rođendanskom tulumu.
Jako loše.
-Prijatelji. -Kako si?
Presretan sam.
Ispričat ću vam priču
o prvom putovanju malenog Židova u Nashville.
Uvijek govorim da sam krenuo u snimanje ovog serijala
jer sam htio iskoristiti sve što znam o tome kako ispričati priču na TV-u
kako bih pokazao ono što volim u životu.
A to su obitelj, prijatelji, hrana, putovanja i smijeh.
Ali nakon putovanja u Nashville na popis moram dodati i glazbu.
Jer je 2.15 ujutro
I suze mi klize niz obraze
Isuse!
Pogledajte! Sve sam ih srušio!
Nitko ne gleda.
Hvala, Nashville. Ovaj prokleti srećković će ti se vratiti.
Sretan, gladan čovjek
Putuje diljem kopna
Pokušava razumjeti
Umjetnost tjestenine Svinjetine, piletine i janjetine
Vozit će prema tebi i letjet će prema tebi
Plakat će s tobom i umrijeti za tebe
-Kako… Ne sjećam se. -Sviđa mi se.
Nahranite Phila, molim
Molim vas
Predivno.
To!
To bi bilo 50 000 dolara.
Da, sad ti dugujem.
Prijevod titlova: Ivan Fremec