DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Chlapík, co má stále hlad,
po světě se vydal cestovat.
Chce osobně se přesvědčit,
jak vařit těstoviny, bůček, kuře, jehněčí.
Rád k vám přijede,
rád k vám přifrčí.
Rád vám zazpívá,
rád vám zatančí.
Smíchem nešetří,
pak si pobrečí,
na oplátku žádá jediné.
Nakrmte ho někdo…
Tak nakrmte,
nakrmte někdo Phila!
Tak nakrmte ho někdo hned!
FILADELFIE
Velkého W. C. Fieldse se jednou ptali, co by chtěl mít na svém epitafu,
a on řekl: „Když to tak zvážím, radši bych byl ve Filadelfii.“
Znám Filadelfii, protože jsem vyrostl v New Yorku
a myslím, že poprvé jsem byl na exkurzi v páté třídě ve Franklinově institutu.
A pak jsem potkal holku, která vyrostla nedaleko Filadelfie
a připadala mi celkem fajn, tak jsem si ji vzal.
To bylo před 32 lety
a od té doby se sem vracím, abych navštívil Moničinu rodinu
a město, jehož charakter je prodchnutý občanskou hrdostí.
Říkají mu město bratrské lásky.
Tady také napsali: „Všichni lidé jsou stvořeni sobě rovni.“
Ale samozřejmě je ještě mnohem otevřenější.
Dnes tu tento duch žije dál a vzkvétá,
zejména v komunitě šéfkuchařů, s nimiž se brzy seznámíte.
První zastávkou je pro mě obvykle Reading Terminal Market.
Je to jedno z největších tržišť na světě
a mají tu jedny z nejlepších jídel, jaké kde najdete.
- Co si dáte? - Můžete mi udělat malý vzorek?
Dejte si obyčejný preclík.
- Stoprocentně. Ty miluju. - Tohle je stálice.
Vždycky si dávám obyčejný preclík,
ale dneska si ho nechám něčím naplnit.
- Vyzvednu si to za chvíli. - Ano.
Myslím, že tu nakoupím hodně věcí.
- Na koho se mám obrátit? - Na G.
Na něj? Vy víte, že chci sendvič Reuben, že?
Jo. Jaký Reuben?
Krása. Pracoval jsem v newyorském lahůdkářství.
- Jsem lahůdkář. - Lahůdkář?
- Takže budu velice kritický. - Jo?
Děláte to správně.
- Můžu ochutnat to maso? - Ano.
- Jste super. Díky. - Není zač.
- Vy se vyznáte. - Jo.
Dobře. Kam jdu teď? Tudy!
- Dinic's! - Zdravím.
Váš podnik zbožňuju. Chodím sem už roky.
Vy víte, co chci.
- Nejspíš pečené vepřové. - Se vším.
Jistě.
Kde je Tia?
Tady. Dobrý den, jak se máte?
- Jste proslulá. - Děkuju.
- Královna batátových koláčů. - Jo.
Dejte mi prosím vzorek od všeho, co podle vás nesmím vynechat.
- Dobře. - Těší mě.
- To je moje dcera Lamirah.
Celá rodina?
- Rodinná firma. - Krása! Panebože.
- Máte koláče bez práce. - Ano!
Ano!
Tady mají krůtí stehna. Miluju krůtí stehna.
- Phil Rosenthal! - Ahoj!
- Ahoj, Phile! - Ahoj!
- Jak se daří? Ráda tě vidím. - Já tebe taky.
Chtěl jsem tam vzít Moniku a napadlo mě, že bude fajn
pozvat její kamarádky z dětství Mary-Kate, Lindu a Celestine.
Moc často se s nimi nevídáme, ale teď jsou tady.
Podělíme se o pár dobrot.
- Tys koupil všechno. - Jo. Jak se všechny máte?
- Dobře. - Výborně.
- Můžu ti pomoct? - Prosím.
Tady je humr, kdyby ho některá z vás měla ráda.
Zbláznili jste se?
- To si dám líbit. - Tady je kuře.
- Díky. - Tohle je obvyklá Moničina snídaně.
Tohle ti vaří?
Já vaření miluju. Relaxuju při tom.
Jako když jsme byly malé.
Měla dětskou troubu, dětskou lednici.
Měla všechno od Suzy Homemaker.
Čekal bych, že se něco naučí.
Nevím, jestli máte rády ty nejlepší preclíky na světě.
- Preclík? - Díky, Phile.
A tady je preclík s krůtí šunkou, vejcem a sýrem.
- Panebože! - Cože?
- To neznám! - Ochutnám.
To jsme o přestávkách ve škole neměli.
Vzpomenete si, kde jste se poprvé potkaly?
V prváku na střední.
Vy jste se potkaly až na střední, i když jste žily
ve stejném bloku?
- Ve vedlejším vchodu. - Cože?
Měly jsme společné schodiště.
- Ano. - Jo.
Máme společnou fotku.
Mně byly asi dva a tobě asi tři.
Sedíme na tom schodišti se všemi dětmi…
- Takže se znáte od narození? - Jo.
Tohle jsou Tiiny proslulé batátové koláče.
Musíte je ochutnat. Všichni je chválí horem dolem.
- Dobře. - Nemusíte sníst všechno.
- Díkybohu. - To by ani nešlo.
Sice si to u mě rozlijete, ale…
Ochutnám všechno.
- Tady je ten batátový koláč. - Je skvělý.
- Je znamenitý. - Díky, Phillipe.
Jak si vedu?
Vedeš si dobře.
- Výborně. - Hurá! To mě moc bavilo.
- Moc rád vás vidím. - My tebe taky.
Díky moc. Bylo to skvělé.
RYBÍ TRH JEZTE RYBY, ŽIJTE DÉLE
POTRAVINY OTEVŘENO 7 DNÍ V TÝDNU
Shola Olunloyo je známá postava filadelfské gastro scény.
Je to nigerijský šéfkuchař a spisovatel,
který pomáhá lidem vymýšlet nové kulinářské koncepty.
Takže pozvání na zahradní grilovačku k němu domů
nejspíš neznamená hamburgery a hotdogy.
Takže tady je zahrada.
- Panebože. - Příroda ve městě.
To je nádhera. Opravdu zírám.
Dáme si brunch.
- Vážně? - Ano.
Začneme rychlovkou. Tohle je oliheň.
Dobré čerstvé kalamáry.
Jedním z častých opomenutí při vaření olihní je nedostatek žáru.
Trouba musí být rozpálená.
- Ty jo! - Žhne jako blázen.
Pohybujeme se kolem 370 stupňů.
Neděste se, že použiju ruce.
Některé věci vyžadují víc obratnosti, než vám může poskytnout nástroj.
Většina lidí jsou žároplaší
a nemají představu, kolik tepla je k vaření potřeba.
Žároplaší.
Žároplaší, jo.
Pokud chcete vařit na ohni,
nesmíte se ho bát.
Jde to dost rychle, jak vidíte.
To bylo rychlé.
Všimněte si, že jsem rošt ničím nepomazal.
A nelepí se to.
Ale je třeba použít dostatečný žár.
- Podívejte. - Páni! To je super rychlé.
A je to hotové.
Po sejmutí přidejte…
olivový olej.
- A nešetřete s ním. - Ano.
Luxus bez velkorysosti není luxus, že?
Musí se to udělat hezky.
- To je skvělé rčení. - Rozhodně.
Tohle jsou kaparové listy z Itálie.
Většina lidí jí kapary, ale…
- Ale listy ne. - Jsou výborné.
Ani já jsem to netušil.
Dáte si oliheň, señore?
Ano!
Stačily dvě minuty.
Vidíte, jak je šťavnatá? Sotva uvařená, ale uvařená.
Není tuhá, protože tam nebyla moc dlouho.
- Sholo, vy jste čaroděj. - A kaparový list.
Jo, kaparový list je geniální.
Kvůli téhle hře na oliheň vás nestřelí do hlavy.
- Vidíte to? - Co se děje?
Dělám vám rychle pečená vejce.
- Už se to vaří. - Vejce pečené v rajčatové omáčce?
Pikantní rajčatová omáčka, skoro jako…
- Jako šakšuka. - Jako šakšuka.
Tu mám rád.
Vidíte, jak to v té troubě funguje? Je to…
- Rychlé. - Ano.
Zavřeme to.
Páni. Kdo vás naučil vařit?
Šéfkuchař Fritz Blanc, pro kterého jsem dělal.
Kde to bylo?
V restauraci Deux Cheminées ve Filadelfii.
Byl to pensylvánsko-německo-holandský šéfkuchař.
- To je rychlost. - Patnáct vteřin!
Přesně tak, příteli.
Měl jste jako kluk dětskou troubu na pečení?
Kéž by.
Nedělám pizzu. Je to jen rychlý rustikální chléb.
Na nabírání té rajčatové omáčky.
A to je všechno.
Budeme mít chléb za necelých…
90 vteřin.
Mám rád pizzu a pečení v peci na dřevo.
A jdeme na to.
- Pane! - Takhle?
- Jo. - Ty bláho.
Chceme nabrat žloutek.
- Přesně tak. - Prosím.
Díky. Vy se ke mně nepřipojíte?
Připojím, Phile.
Samozřejmě. Podívejte, tohle je to nejlepší.
Trochu se upatláme, ale…
Páni!
S čerstvou bazalkou.
Jíme jako čuníci, ale je to fantastické.
14,95 dolarů. Přeju hezký den.
No není to…
Dokonalé.
Zatímco jíte, připravím steak.
Dobře.
On to ještě neví, ale nastěhoval jsem se mu do sklepa.
- Jak ho chcete? - Medium rare.
Tak dobře.
Tohle je moje oblíbená restaurace.
- Není vaření na ohni zábava? - Je to boží.
- Vy jste taky boží. - A jdeme na to.
Už ho sundám.
Vždycky steak pořádně pokapu olivovým olejem.
To zabrání tomu, aby maso ztratilo šťávu.
Takže až si steak odpočine a já ho nakrájím, uvidíte, jak je šťavnatý.
Jen se podívejte.
Proto je dobré mít prkénko se žlábky.
- Kvůli šťávě. - Ano.
Lidičky!
- Sholo… - Fajn.
Shola je senza.
A hotovo. Ještě trochu soli.
- Můžu? - Je váš.
Má na sobě napsané moje jméno.
Tomu říkám ráno!
Přesně tak. Parádní ráno.
Jedním z mých nejlepších přátel je báječný komik Patton Oswalt.
- Náhodou je ve Filadelfii. - Kamaráde! Pojď sem.
A já ho vezmu do jedné z nejlepších zdejších restaurací.
Shodou okolností ji právě deník New York Times zařadil mez 50 nejlepších v Americe.
Tohle je podnik Laser Wolf,
který vlastní můj kámoš, cenami ověnčený kuchař Michael Solomonov.
Jeho šéfkuchařem v Laser Wolfu je Andrew Henshaw.
- Jak se vede? - Zdravíčko!
Teď ochutnáte tu nejlepší pitu na světě.
A je to tady.
Tady je salatim.
Říká se tomu salatim.
„Salantin?“
- Salatim. - S „m,“ salatim.
Dobře. Salatim.
Máme tu čínské zelí, fazolový salát s olivami…
Jo.
Červené zelí, restovaný fenykl s marinovanou červenou cibulkou.
Lilkový baba ghanoush.
Restované houby a pečený celer.
Můžu si dát krevetový koktejl?
Přineste mi krevetový koktejl.
Tady vaříme košer…
Dejte mi oříšky a krevetový koktejl, díky.
- Vyber si zbraň. - Díky.
- Díky, příteli. - Ty jsou! Děkuju!
Jako malé polštářky.
Panebože, kdybych usnul s touhle vůní…
Měli by z toho dělat vonné svíčky.
- Čerstvá pita. - Takovou bych chtěl kolínskou.
- Naber to tím chlebem. - Takhle?
Tak pojď, pojď.
- Ochutnáme to. - Jo.
Jo. Dobře. Myslím, že izraelská kuchyně
je pro většinu Američanů exotická, takže se musí dělat dokonale.
Ale víš co? Žádná izraelská kuchyně ani vaření
neexistují.
- Je to mišmaš všeho z té oblasti. - Jasně.
Existují v téhle kuchyni regionální rozdíly, které někdo dokáže rozeznat
a preferovat je?
Vedou se hummusové války.
Hummusové války?
- „Tohle není nejlepší hummus!“ - Vážně?
„Syrský hummus…“ „Ne, libanonský je nejlepší.“
- A co je tohle? - Tomu se říká pomfrity.
- Vážně? Pomfrity. - Pomfrity…
Takže v Izraeli je silný francouzský vliv?
A pak tu máme náš speciální kečup.
Jsou v něm naše oblíbené ingredience, amba, tahini
a Heinz 57.
No vida.
- Proto je tak speciální. - Proto je jejich.
Rád probírám s Pattonem jídlo, protože on daboval Remyho v Ratatouille.
Byl jsi obeznámený
s čtyřhvězdičkovou gastronomií, než jsi točil Ratatouille?
Ne, ani ne. Tedy…
Měl jsem pár oblíbených restaurací, ale když jsem začal jezdit na turné
a cestovat s dalšími lidmi…
Víš, kdo je fakt expert na dobré restaurace? Rockové kapely.
Spřátelil jsem se s klukama z Anthraxu.
A oni… Scott Ian je ten největší snob přes víno.
- Ví o něm všechno. - Ten z Anthraxu?
Jo. Večeřeli jsme spolu, a on najednou říká:
„Tohle nebbiolo je k telecímu moc robustní. Musím ho vrátit.“
Ale měl pravdu.
A pak jde na pódium a…
Jo. Ale on je znalec, takže…
Pokud už mám cestovat, ať je to co nejpříjemnější.
Ať je to zábavné dobrodružství a…
- To dělám já. - Vnukli mi myšlenku:
„Když už jíš v restauraci, ať to stojí za to.“ Chvíli mi to trvalo.
A vida!
Jak se máš?
Možná si mého kamaráda Michaela pamatujete z epizody „Tel Aviv.“
- Tebe jsem neviděl. - Dlouho.
Vítej v našem krásném městě.
- Posaďte se. - Nevadí vám to?
- Andrew, co je tam dál? - Celý mořský vlk
s rajčaty, zázvorem, kmínem a spoustou dalších dobrot.
- Páni. - A tady,
rovnou z grilu náš jehněčí a hovězí kebab,
řepa, která je upečená v soli, zauzená, glazovaná a grilovaná
a pak náš kuřecí šašlik s kvajávou, cibulí a česnekem.
A karamelizovaná cibule a tahini.
Koukněte na Phila, jak je šťastný.
Děkujeme mockrát.
Jsem tu se dvěma přáteli a jíme ty největší delikatesy.
Máme tu exotickou jídelní symfonii, ale pořád přikusujeme hranolky.
To je ten problém. Hranolky jsou prostě strašně dobrý, co?
Rád dělám tohle…
- Já rád dělám tohle. - Hele na něj!
- Co? - Tip šéfkuchaře.
Přesně tak. To je můj tentoc.
Co je „tentoc?“
„Tentoc“ je cokoliv. Nějaká věc.
- Může to být cokoli. - Tentoc?
Tentoc. „Podej mi tentoc.“ znamená „Podej mi tu pitu.“
Chápeš? Já…
V jakém věku můžu ten výraz použít?
Myslím, že kdykoliv. Tady máš literární licenci.
Ale jsou jisté věci, které nemůžeš říkat, když je ti přes 50.
Když je ti přes 50, tak říkat že něco „nakládá“
prostě nezní dobře.
Chápete? Ale na Twitteru to dělá kdekdo. A já si říkám:
„Ty vole, ne!“
Když je ti přes 50 a něco nakládá, jdi k doktorovi.
Když běžíš na záchod a něco nakládá, běž na gastroenterologii.
Jo.
S Monikou milujeme umění,
takže jsem jí chtěl ukázat místo, které nikdy neviděla, i když je odsud.
Filadelfské kouzelné zahrady.
Nechápu, že jsem o tom nikdy neslyšela.
- Co jsi to za Filadelfanku? - Já vím.
- Vy jste Allison, že? - Vítám vás!
- Phil. - Vítejte v Kouzelné zahradě.
Díky. To je Monica, moje kouzelná žena.
To je krásné místo.
- Tudy? - Ano, přímo tudy.
Tohle je tematické. Jsou tu talíře.
- Jasně. Je tu spousta nádobí. - Láhve.
Páni, to je nádhera.
- Jo. - Moc pěkné.
Jsou tu mozaiky na ploše zhruba 300 metrů čtverečních.
- Jo. - Všechny vyrobil jistý Isaiah Zagar.
Začal tu tvořit v roce 1991
a pracoval na tom posledních 30 let, takže je to dost super.
Udělal si čas i na něco jiného, nebo tím byl úplně posedlý?
Jí, spí a dýchá mozaiky.
To je překrásné.
- Určitě se to líbí dětem. - Jo.
Představte si, co dělají děti, když přijdou domů.
- Ano! - „Mami, rozluč se s tím talířem!“
Máma: „Kde je můj kosmetický kufřík?“ Dítě: „Zabetonoval jsem ho na zahradě.“
Chtěli jsme se setkat s autorem Kouzelné zahrady Isaiahem Zagarem.
Ptal jsem se ho na jeho oblíbený podnik. Řekl: „South Philly Barbacoa.“
Včera jsme navštívili váš krásný výtvor.
- Myslíte Kouzelné zahrady? - Ano.
Jo, tam to trochu znám.
Páni. Byli jsme tam poprvé.
Sice jsem skoro z Filadelfie, ale nikdy jsem tam nebyla.
Já bláhová.
Bývalo to nejlépe střežené tajemství ve Filadelfii, ale už není.
Nechal jste v tomhle městě silný otisk.
Ještě ne.
Ještě chvíli tu hodlám zůstat.
A šéfkuchařkou v South Philly Barbacoa je Cristina Martinezová.
Cristina je mexická imigrantka, která napřed prodávala jídlo z domova,
a teď vlastní jednu z nejoblíbenějších místních restaurací.
Cristino, četli jsme si o vás.
O tom, jak jste vařila ve svém bytě a jídla pak rozvážela.
Od té doby se znáte s Isaiahem?
- Ne! Znali jsme se už dřív. - Odkdy?
Dovážela jídlo zaměstnancům v mém ateliéru
a připadala mi jako úžasná žena.
- Ano? - A pak se mi na deset let ztratila.
Víc než deset let.
A pak jsem jednou stál před Kouzelnou zahradou.
A z kola seskočí nějaká žena,
obejme mě, políbí a řekne, že se jí daří dobře.
Říkám si: „Kdo to sakra byl?“
Ale vás ženy líbají pořád, ne?
Pořád ne. Kéž by to bylo častěji.
Možná se vám dnes poštěstí.
- Moniko, jaké to je? - Skvělé.
- Ten vývar je šíleně dobrý. - Jo!
Cristina poznala svého manžela Bena Millera,
když pracovali v jiné restauraci, dokud se neprovalilo, že je ilegálka.
Majitel restaurace ji na fleku vyhodil, ale to ji jen utvrdilo v odhodlání
postavit se na vlastní nohy, ale také bojovat za práva ilegálních pracovníků.
Takže na seznam jejích talentů můžeme přidat i odvahu.
Tohle je prý je pikantní. Mám to ochutnat?
To je dobrota.
Víte, že tu mám jídlo zdarma?
- Tady? - Navždy, jo.
- Lidičky, staňte se umělci. - A ona je mladší než já.
Takže navždy znamená opravdu navždy.
- Jaké to je, Isaiahu? - Víte, jaké to je? Fenomenální.
- Chutná? - Strašně.
Strašně mi to chutná. Je to paráda.
Fascinujete mě.
Vy a vaše cesta pro mě ztělesňujete Ameriku.
Vy jste důvod, proč je Amerika skvělá.
- Bravo. - Ano. Opravdu tomu věřím.
To platí na vás oba, takže i na vás, Isaiahu.
Oba jste balzámem pro duši
a mně je ctí, že jsem tu dnes s vámi.
Tolik jsem chtěl říct.
- Díky. - Ne, díky vám.
Díky moc. Oba jsme silní umělci.
- Budu potřebovat titulky. - Dobrou chuť. Musím jít, přijďte zas.
- Díky. Je moc milá. - Panebože.
No není skvělá?
Smím vám říct, jak moc mě těšilo?
- Jste jiný, než jsem čekal. - Co jste čekal?
Nic. Já ten váš pořad nesleduju.
- Dej mu pusu. - Bože můj.
Děkuju.
To je rošťanda.
Nashle, Isaiahu.
S mým kámošem Michaelem Solomonovem jedeme do parku Wissahickon Valley
a budeme jezdit.
- Jak se máš? - Ty jezdíš na koni?
No, já totiž… ne.
- Jsi připravenej? - Jo. Jdeme na to.
- To je epizoda ze seriálu Židé v sedle. - Jo.
- Krasavice. Jak se jmenuje? - Bridget.
Bridget. Bridget je pro mě?
Ano, pro vás.
Ahoj, Bridget.
Ta je roztomilá.
Nejdřív vám musíme vybrat helmu.
Ta je malá.
No vida. To už je lepší.
Pak vám pomůžeme do sedla.
Schůdky ke koni, to beru.
Existují lidé jako kovbojové, kteří schůdky nepotřebují.
- Ale my nejsme kovbojové. - To ne.
- Teď hop a švihněte pravou nohu. - Hop a švih.
Pěkně jsi nasedl.
- Ale jak sesednu? - Jo!
Dobré ráno, jsem na koni.
Miluju svoji kobylku Bridget.
Vypadají jako ti dva nejhodnější…
Bacha, krasavice.
- Kampak jdeš? - Ne!
- Bridget! - Není spokojená.
No tak. Ano, to je ono.
Jde si, kam chce. Kam chceš jít, krasavice?
Víte, kam chtěla jít?
DALESSANDRO'S STEAKY, PIVO, OBLOŽENÉ BAGETY
Skvělá práce, Bridget.
Dobrá práce.
Tohle je moje nejmilejší kobylka.
Odvezla mě do Dalessandro's. To je kůň,
co?
Kam se na Bridget hrabe navigační systém v mém autě.
A tady to je.
Najemno nasekané hovězí se sýrem a přílohami dle vašeho výběru
na dlouhém měkkém rohlíku.
Tohle je světově proslulý filadelfský cheesesteak.
- Takže začneme klasikou. - Vypadá to dobře.
Jo.
- Ochutíš mi to? - Chceš trochu?
Okoštuj to.
Když přijedeš do Filadelfie, musíš si dát cheesesteak?
No ovšem. Ano!
Ty rohlíky jsou vynikající. Jsou lehčí než vzduch.
Tak měkké a dobré.
V tomhle městě mají leckde skvělé cheesesteaky. To je tu normální, ale…
Nikde nemají lepší.
Každý je dělá po svém a tenhle chutná úplně jinak než ty,
co dostaneš v centru.
- Chutná? - Ano.
Chceš ochutnat?
Panebože.
- Pak tě pozvrací. - Fajnovka. Jo.
- Chce jen ochutnat. - Čichla si.
Mám pocit, že ty cibule donutí naše koně k úprku.
Zpátky pojedeme stopem.
Maso v tom cheesesteaku je z roštěnce.
Paráda, roštěnec.
I ostatní přísady jsou špičkové.
Díky nim chutná dobře i ta sýrová omáčka.
To není lehké.
Nakládá to.
- Nakládá to. - Řekl jsem to ve správném kontextu.
Ale Filadelfie není město jednoho sendviče.
V mém dalším oblíbeném podniku
sice také dělají cheesesteaky, ale specializují se na vepřové.
Je to filadelfská gastronomická instituce.
Jmenuje se John's Roast Pork a já sem chodím už mnoho let.
A dnes mi pomůže můj starý přítel
Stephen Nathan, který se mnou začínal psát seriál Raymonda má každý rád
a jako mladý herec se objevil ve filmové verzi muzikálu 1776,
který se odehrával ve Filadelfii v době revoluce,
a je zpět!
Já se picnu!
- Mám pro tebe sendvič nebo dva. - Já se picnu.
- Ano. - Tak jo. Stačí to?
- Nejdřív si dám pečené vepřové. - Já taky.
Můžeme to naporcovat.
To bych nedělal. Je to souboj člověk versus maso.
Ty začínáš odshora.
Jím to jako kukuřičný klas.
Jsi větší zvíře než já.
Já pořád jím. Nejsem nemocnej?
Ale tohle je delikatesa.
A čím déle to člověk jí, tím větší je to delikatesa.
Ale na filadelfské stezce sendvičů je ještě jedna zastávka.
To, čemu říkáte obložená bageta, se tady jmenuje hoagie.
Joe Baddia je majitelem zdejší vyhlášené pizzerie,
ale dnes večer jdeme do jeho exkluzivního salonu Hoagie Omakase.
Omakase, pro ty, kdo to nevědí, znamená v japonštině „specialita šéfkuchaře“
a myslím, že je to poprvé, kdy to bylo použito na obložené bagety.
Nejdřív hoagie s grilovanou zeleninou
a oblíbeným filadelfským sýrem provolone.
To je luxus.
- Nesnažím se objevovat Ameriku… - Ano!
Takže když použiju prvotřídní sýr a prvotřídní extra panenský olivový olej,
musím tomu přizpůsobit ostatní ingredience,
ale udělat to po svém.
- To je tuňák? - Jistě.
- Ty bláho! - Máte pravdu.
A tohle je italský tuňák
a uzené sardinky z Bar Harboru v Maine.
Panebože.
To je tuňákový hoagie!
To je úplná fantazie.
A nakonec uzená šunka.
Sendviči, já tě miluju.
UZAVŘENÁ SPOLEČNOST
Dnes jdu do těstovinového baru
ve 125 let staré budově, kde se dřív
vyráběly klobásy.
Majitelem je můj přítel Marc Vetri, uznávaný šéfkuchař,
filadelfský rodák
a spolumajitel několika zdejších nejvyhlášenějších restaurací.
- Dobrý den. - Jak se máte?
- Mám velký hlad. - Dobrou chuť.
Jsem šťastnej.
Vážně? Tak to jsem taky šťastnej. Rád tě vidím.
A mám tu sraz s naší dobrou společnou známou, Liz Scottovou.
Za chvíli vám o Liz řekneme víc.
- My se máme, žijeme naplno. - Ano.
- Vítejte. - Dobrý den.
Tohle je příslib věcí budoucích.
Oliheň s fazolemi.
- Oliheň s fazolemi. - Mňam.
- Zní to dobře? - Ano.
Dýňové carpaccio.
- To je krása. - Je to skvělé.
Je to posypané semínky.
- Je to lahůdka. - Díky.
Mám rád množství prvních chodů s fůrou zeleniny
a různými věcmi.
Vše je v maličkostech. Malá věc může mít velký dopad.
A to nás přivádí k tomu, jak se známe.
- Přesně tak. - A lidé by měli vědět
o té báječné organizaci, kterou jsi založila,
kterou založila tvoje rodina a kde tys byl první šéfkuchař, že ano?
- Jo. - Jmenuje se Alex's Lemonade.
Alex s tím začala, když jí byly necelé čtyři roky.
Byly jí čtyři. Bojovala s rakovinou.
Rozhodla se zřídit stánek s citronádou, aby pomohla najít lék pro ostatní děti.
A výsledek byl takový,
že než v osmi letech zemřela, vybrala milion dolarů
od lidí, kteří se o ní dozvěděli a přispěli.
A v roce 2005 jsme potkali Marca.
On a jeho obchodní partner Jeff chtěli něco udělat.
- Naše první akce byla lokální. - Ve Filadelfii, ano.
A kolik peněz na boj s dětskou rakovinou ty akce vydělaly?
Asi 15 milionů.
- Neskutečné. - Úžasné.
- A lidé sdružení kolem… - Ti lidé jsou skvělí.
Je to nejlepší gastro akce v zemi
díky lidem, jako je Marc a jeho přátelé,
a tomu, jak to tmelí komunitu.
A všichni vytáhnou svoje trumfy. A lidi to baví.
- Na Alex. - Na Alex.
Souhlas.
- Na to si připiju. - Na Alex.
Na Alex.
A když už je řeč o trumfech…
Rigatoni s klobásovým ragú.
Tohle je původní recept z dob, kdy se tu vyráběly klobásy.
Podívejte se, lidičky.
Naber si. Je to…
Beru si trochu víc než obvykle.
- To určitě sníš. - Ano.
Já věděl, že to bude boží.
- Conchiglie plněné humrem. - Cože?
Mušle plněné humrem.
Tohle je nóbl bašta.
Až tak nóbl to není.
Je v tom humr.
Marcu!
To nemá obdoby.
Ještě jsem nejedl. Taky ochutnám.
To je neuvěřitelná neomalenost.
Vůbec jste mi nenabídli.
Kuchař se vám klidně rýpe v jídle.
Vidělas to někdy?
Sem už nikdy nevkročím.
- Tohle je Matt, náš šéfkuchař. - Já vím, co to je!
- To je… - Já nevím, co to je. Co je to?
Je to koza! Maso, co jedí bozi! Kozí!
Další výhra!
- Na menu to nemáme. - Jsme extra hosti.
Ale zapamatoval jsem si, že ti to posledně chutnalo.
- Ovace ve stoje. - Tak jsme ti to uvařili.
Odkrojíte jí taky kus?
Jen se to rozpadá.
Je to připravené v peci na dřevo. Je to velkolepá lahůdka.
- Je to na polentě, že? - Ano.
- Podívej! Chci tenhle kousek. - Je to s polentou.
Nádhera.
Marcu, nejradši bych ti dal pusu. To je něco.
- Vy jste to dovezli? - Z Vetri. Tady jsme to ohřáli.
- Vážně? - My nemáme troubu na dřevo.
My máme udírnu.
Páni.
Není to špička?
Ano, to musíš ochutnat, Joe. Dívá se na nás a…
- Ne, já nic nechci! - Podám mu to.
Vás bych nevynechal.
- Nemůžu vás vynechat. - Vynechte.
- Proč? Jste plný? - Finito.
- Určitě? - Jo.
Bojíte se kozy?
VÍTEJTE V MALÉ ITÁLII ESPRESSO, HORKÁ ČOKOLÁDA, ZMRZLINA
Marc Vetri mi řekl, že jeho oblíbenou pizzu
mají za rohem v podniku Angelo's, tak jsem tam zaskočil.
- Jdete pro pizzu? - Jo.
- Na jméno? - Phil Rosenthal.
Ta ještě není.
Ještě není hotová.
Brian W.!
PŘIJMEME ZAMĚSTNANCE
Vy jste hlasatel.
Vincenzo.
- Vincenzo, já jsem Phil. - Těší mě.
Brian S.!
Brian S.? Michael W.? Já slyšel jiné jméno. Co vy?
- Phil R.! - Phil R., to jsem já!
Jo, běžte.
- Sarah P.! - Sarah P.!
-Sager I.! -Sager I.!
No tak!
Brian W.!
- Můžu si tu sednout? - Samozřejmě.
Díky.
- Taky čekáte? - Jo, čekáme.
- Dejte si plátek. - To myslíte vážně?
Jo.
- Jak se jmenujete? - Joe.
- Já jsem Phil. - Těší mě.
Těší mě. Máte radši salám nebo klobásu?
- Salám je cajk. - Berte si.
- Dobře. Díky moc. - Kdo je váš přítel?
Já jsem Owen.
Owene, chcete kousek?
- Jo. - Do toho.
Díky. Jste hodnej.
Zkusíme, jaká ta pizza je. Můžeme?
Já už jsem si kousl.
Dost dobrá.
- Jak se jmenujete vy? - Isaiah.
- Isaiah? - Ano.
Pojďte sem.
Máte rád pizzu?
- Ano, pane. - Proto jste tady.
Vy jste nedostala! Pojďte sem. Chcete klobásovou?
- Jak se jmenujete? - Lauren.
- Já jsem Jack. - Jacku, prosím.
Díky.
Máte ráda klobásy?
Ano. Díky.
- Já mám rád všechny pizzy. - Tak pojďte sem.
- Máte rád tuhle? - Ano.
- Jak se jmenujete? - Tom.
- Já jsem Phil. - Těší mě, Phile.
- Mě taky. Dobrou chuť. - Díky moc.
Jaká je, Phile?
Vincenzo, je fantastická.
Dobře.
Jak se to tu říká?
Co tady říkáte, když je něco super?
„Tentoc je super.“
„Delicioso!“
Dobře. Delicioso beru.
Filadelfie!
Dnes mě čeká prohlídka starého města
a důležitých míst naší historie, a to s odborníkem.
Tohle je Gavin Shurn.
- Ahoj, Gavine. - Dobrý den.
- Jak se máš? - Dobře. A vy?
- Máš pěkné tričko. - Díky.
- Phillies. - Můj oblíbený tým.
- Vážně? - Jo.
- Mně se líbí, protože je tam „Phil.“ - Aha.
Tuhle budovu jsem už někde viděl.
- Jo, to je Independence Hall. - Jo.
Tady byla dokončena a podepsána Deklarace nezávislosti.
Jakou část deklarace máš nejradši?
Myslím, že začátek.
- Zní to tak rozhodně. - To ano.
Jako že už toho máme dost a chceme být nezávislou zemí.
Víš, co mám nejradši já? Už jsem to říkal.
Že máme zajištěná práva: na život,
bez toho by nic nebylo, na volnost, na svobodu…
A moje nejoblíbenější.
- Právo na štěstí. - Jo.
- Viď? - Jo.
- Co dalšího mi ukážeš? - Zvon svobody.
- Ten chci vidět. - Dobře.
Ten zvon přivede každoročně do Filadelfie miliony lidí.
A je ohromné vidět ho naživo.
V té prasklině je poučení.
Odtamtud mě Gavin vede ke hrobu jednoho ze svých
největších hrdinů.
Hele, hrob Bena Franklina.
„1790, Benjamin a Deborah Franklinovi.“
Páni!
Je těžké si představit, že Ben Franklin byl přímo tamhle.
- Přímo tam. Neuvěřitelné, co? - Jo.
Jaký je přiměřený honorář pro školáka,
který vás skvěle provede historickou Filadelfií?
Tohle se zdá přiměřené.
Franklinova fontána.
Banánový split pro moje bejby.
A tady je váš Classic 1904.
- Naplňuje tě to štěstím? - Jo.
ZMRZLINA OTEVŘENO
Jeff Gordinier, kterého si možná pamatujete z epizody „Montreal,“
loni zvolil Kalayu
za nejlepší novou restauraci v Americe.
Dnes se tam s ním vrátím.
A přijde i redaktor časopisu Esquire, pro který tu recenzi psal,
Kevin Sintumuang.
Představuji vám jednoho z nejlepších lidí ve Filadelfii, ne-li na celém světě,
šéfkuchařku Nok Suntaranovou.
Jaký to byl pocit, dočíst se, že jste americká restaurace číslo jedna?
Bylo to nečekané
a něco vám řeknu. Když ten článek vyšel,
zachránilo to naší restauraci život.
Je ohromně uspokojivé slyšet, že ten článek měl dopad.
- Obrovský. - To mě moc těší.
- To je báječné. - Podívejte.
Mám opravdu radost, že jsi tu, protože ti spadne čelist.
- To jsou… - Jednohubky.
Co je to?
Ptačí knedlíčky.
Ptačí knedl… Ano, hele!
Není to roztomilé?
Neskutečné, co?
Podívejte.
A té práce, co to stojí.
Je tu člověk, který vezme do ruky každý knedlíček
a nařasí ho, aby to vypadalo jako ptačí peří.
A pak udělá malinký krk,
pak zobáček z kousku červené papriky
a na oči použije semínka.
Je to nesmírně pracné.
Bože můj.
To nebyl Bůh, Phile, ale já.
To jsem vymyslela já, ne Bůh.
Je to moje zásluha.
Možná jste bohyně.
Viděli jste někdy něco roztomilejšího?
- Jedls někdy takové knedlíčky? - Ne.
Připadám si jako v paláci,
kde mi servírují královy oblíbené pochoutky.
Moji zákazníci si zaslouží mít ve Filadelfii takovou restauraci.
Stojí to za výlet do Filadelfie? Jo.
Jo.
Můžeme?
- Já jo. Řekněte nám, co je co. - Jo.
To je massamans kari.
Je tam fialový jam.
- Ano. - Máte ráda fialovou a modrou, že?
- Miluju barvy. - Já taky.
Tohle kari je specialita mojí matky.
- A je hodně těžké ho uvařit. - Je moc dobré.
Dobré co?
Poznáte, že jste ve výjimečné restauraci,
když tohle je polévka.
Nebylo by tam něco okázalejšího?
Už asi moc ne.
Ježkovy voči.
- Tohle je tom yum? - Tom yum.
- Cože? To je polévka? - Takový tom yum jste nikdy neměl.
Ne. Tihle fešáci tam většinou chybí.
Jo. Tohle je…
Já vám nandám. V tom vývaru jsou bylinky,
houby a lates stříbřitý.
Páni.
Božínku.
To je pohádka.
To je úžasná polévka.
- Smím to sem položit? - Vy smíte cokoliv.
To je restované hovězí kari.
- Tohle je to vražedně pálivé, že? - Ano.
- Měl jste to minule? - Jo, tohle miluju.
- Je to… - Nedržela se zpátky.
Tohle je jiný level.
- Špička mezi pálivými jídly. - Má to komplexní chuť.
No jo.
Už to pálí?
Musím udělat tohle, protože jinak bude vidět,
jak mi z nosu teče mozek.
Google.
Videohovor s Raymondem.
Tady ho máme! Bože můj.
Ahoj!
Je možné, že vypadáš ještě líp?
Ano, protože jsem měl hodně nízkou startovní pozici.
Jsem ve Filadelfii! Sleduj mě.
Víš, co je ve Filadelfii dobré? Měkké preclíky.
A co cheesesteak?
Snědl jsem jich kolik vážím.
Bylo to neskutečné.
- Hele, co mám! - To je krása!
Sledujte, lidičky.
To je můj táta a Philův táta na place seriálu Raymonda má každý rád.
Řekni divákům nějaké hlášky tvého otce z reálného života.
Nevím, jestli to můžu opakovat.
Když ještě existovaly záznamníky,
zjistil, jak si přehrát vzkazy na našem záznamníku,
když k nám zavolá a naťuká kód.
Přehrálo mu to naše vzkazy, on si je poslechl
a nechal nám tam další vzkaz, například:
„Ahoj, Anno,
tvoje kamarádka Linda šla dneska k doktorovi. Máš jí zavolat.“
Přišlo mu to vtipné.
Je to trochu vtipné.
Mně to taky přišlo vtipné, ale mojí manželce moc ne.
Říkala: „Je to, jako by nám četl poštu.“
Řekl jsem tátovi: „Vím, že je to vtipné. Vím, že jenom tak blbneš.“
A on na to: „No jo, dobře, pro mě za mě.“
A pak zjistil,
jak ze svého telefonu naťukat kód,
aby změnil náš nahraný vzkaz.
Takže když jsme s manželkou nebyli doma
a ona volala k nám domů, aby si poslechla vzkazy,
neuslyšela můj hlas,
ale hlas mého otce, jak říká:
„Ahoj. Dovolali jste se k Rayovi a Anně. Nechte jim vzkaz.
A jestli chcete volat mně, Alu Romanovi, mám číslo 268 20…“
A moje žena doslova brečela.
Měla hrozný vztek.
Takže, Raymonde, děláme tu takovou věc, že vykládáme vtip pro Maxe.
Napadlo tě něco?
Jo, nejen, že mám vtip pro Maxe,
ale pokud mě paměť neklame, myslím,
- že ho dokonce znám od Maxe. - Bezva.
Takže, pan Greenberg se probudí na pohotovosti.
A doktor mu řekne: „Pane Greenbergu, měl jste autonehodu.
Dobrá zpráva je, že žijete.
Špatná zpráva je, že jsme nezachránili vaše…“
Trochu to zjemním. „Vaše genitálie.
Nezachránili jsme je. Ale…
je tu ještě jedna dobrá zpráva. Můžeme vám udělat plastiku.
Prý dostanete od pojišťovny 9 000 dolarů,
což se bude hodit, protože 2,5 cm plastiky stojí 1000 dolarů.“
Jo.
„Možná budete chtít utratit celých 9 000 dolarů.
Ale asi byste to měl probrat s manželkou.
Žádný spěch.
Anebo budete chtít utratit jen 4 000 nebo 5 000 dolarů.
To je otázka do diskuze.
Proberte to doma a přijďte, až budete mít jasno.“
Takže pan Greenberg odejde a o týden později se vrátí
do ordinace k doktorovi, a ten řekne: „Pane Greenbergu,
rád vás vidím. Probral jste to se ženou?“
A on na to: „Ano.“ A doktor povídá: „Jak jste se rozhodli?“
A on povídá: „Pořídíme si žulovou kuchyňskou linku.“
- Tak jo. - Díky, Raymonde.
- To byl zlatý hřeb. - Měj se.
- Zlatý hřeb pořadu. - Ahoj.
Výlet do Filadelfie zakončím stylově
hostinou v jedné z nejlepších restaurací v Americe,
ve fantastickém Zahavu Michaela Solomonova.
Jsou tu všichni. Christina a její manžel Ben,
Marc, Jeff, Kevin, Nok, Shola,
Joe Baddia, dokonce i Monica a její rodina,
její sestra Jen a její bratr Steve.
Je to báječná parta.
Ahoj. Vítejte.
Připíjím sympatickým lidem, které jsem na svém výletě potkal.
- Díky za pozvání. - Jste mí nejoblíbenější šéfkuchaři.
- Na zdraví. - Na zdraví všem.
Na zdraví, přátelé.
Tohle je Michael Solomonov, kdybyste to nevěděli.
- Zdravím všechny. - Dobrý den.
Ty jo, to je fakt pohodovej stůl.
- Viď? - Můžeme sehnat ještě nějaké celebrity?
Protože můj tým se ještě dost nebojí.
- Díky. Nemají se čeho bát. - Jsme rádi, že tu jste.
Nikdo není vděčnější než ostatní šéfkuchaři, že?
To je bomba.
- Ale Monica je přísná. - Hodně přísná.
Díky, že jste přišli. Bete'avon nebo bon appétit.
Tady je horká laffa. Natrhejte si ji.
Vyhrňte si rukávy.
Tak se jmenovalo moje první album. Horká laffa.
Jeff to má vytetované na krku. „Horká laffa.“ Už vám to ukázal?
Michaele, jak se to říká, když se nabírá hummus?
Nabírá se chlebem. Když řeknete hebrejsky:
„Chceš se mnou jíst hummus?“, řeknete…
Což znamená: „Chceš si se mnou nabírat hummus?“
- To je ono. Jsi profík. - Ano!
Takže si naberte hummus.
Před Nok je dvakrát uvařený lilek.
Pak tu máme hovězí s tahini a hummus s tahini.
Tak dobrou chuť.
Když jsem si otevřela restauraci, dostalo se mi od celé komunity,
od Mikea a od všech ostatních, úžasné podpory.
Jo, jsme něco jako…
- Sousedi. - Ano.
Přijde třeba v sedm a zavolá: „Kolego!“
- Opravdu? - „Nesu ti jídlo.“
A přinese nám asi 18 věcí. Já na to: „Probůh!“
To je pospolitost.
Ano, to je pospolitost.
Dál tu máme grilovaný lilek se zhugem, což je jemenská chilli pasta.
- A nahoře… - Ty to žehlíš?
Jo. Takhle to trochu…
Odkud tu věcičku máte?
Víte co? Já tu dělám všem pradlenu.
Takhle spálíme trochu česneku
a zázvoru a kardamomu.
Ty jsi showman, Michaele.
Nechte mi tu kalhoty, vyžehlím vám je.
Možná budu muset.
Phile, na poslední chod potřebuju tvou pomoc.
Má obavy, že všechno jde moc dobře, takže potřebuje moji pomoc.
Ale Philipe.
- Máš to? - Jo.
Tak jdeme.
Dámy a pánové, dovolte, abych vám představil…
jedno ze svých nejoblíbenějších jídel na světě.
Tohle je jehněčí plec…
- Tos vařil ty? - …s melasou…
- Bravo. - …a granátovým jablkem.
Panečku.
Díky tomuhle jsem se do Michaela zamiloval.
- A já to schvaluju. - Páni.
A nabírá se to takhle.
Jdu do toho.
To je dobrota.
- Ty tančíš? - Skvělé.
Moniko.
- No tak. - Páni.
Pospolitost ve Filadelfii opravdu funguje.
A pro mě to vždy znamenalo rodinu.
A co jsou přátelé, ať staří či noví,
než rodina, kterou si vybíráte?
A někdy na nich jezdíte.
Takže, pane W. C. Fieldsi, nechte si svůj náhrobek,
protože já bych byl radši ve Filadelfii než jinde.
Jednu věc vím jistě. Dobře se tu najím.
V porovnání s ostatními epizodami…
jsem toho tenhle týden ve Filadelfii snědl myslím víc
než v kterémkoli jiném městě na světě.
Michael!
Moc vám děkuju.
Moc si toho vážím.
Mám vás rád. Miluju tohle město.
- Ano. - Miluju ho.
- Miluju ho k posr***. - Nemluv sprostě!
Pardon.
Ve Filadelfii si na nic nehrajeme.
Překlad titulků: Petr Putna