‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Bun venit ‎la‎ Un evreu bătrân pe pietre ascuțite.
‎Relieful Insulei Hawaii este spectaculos.
‎În mare, constă din lavă relativ recentă,
‎care, răcindu-se și întărindu-se, ‎devine rocă vulcanică neagră.
‎E foarte aspră și colțuroasă,
‎drept care fratele meu s-a gândit: ‎„Ce-ar fi să te plimbi pe ea?”
‎Lumea n-are ce căuta aici. Nu-mi place.
‎Rău e că, dacă pui mâna jos, te tai.
‎E ca o grămadă ‎de cărbune amestecat cu cioburi.
‎De ce fac asta?
‎Recomand locul pentru excursii. ‎Mersi, Richard.
‎Boule!
‎Un bărbat vesel și flămând
‎Se preumblă peste mări și țări
‎Ca să înțeleagă
‎Arta din paste făinoase, porc, pui și miel
‎El vă va conduce
‎Cu el veți zbura
‎El vă va cânta
‎Și va dansa
‎Va râde cu voi
‎Și va plânge pentru voi
‎În schimb cere un singur lucru
‎Cineva, cineva
‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Cineva să-l hrănească acum
‎Cine se uita, ca mine, la ‎Prețul corect‎ ‎și ‎Batem palma!‎ în fiecare zi după școală?
‎Care era mereu marele premiu?
‎„Mergeți la Waikiki, ‎în frumosul Honolulu, Hawaii!”
‎Părea destinația ideală de vacanță.
‎Părea un vis.
‎Am mai fost aici în două rânduri.
‎Locul debordează de energie.
‎Honolulu e o metropolă unde ai ce face.
‎Hawaii nu e privită ‎ca o destinație culinară,
‎dar lumea uită că aici sunt adunate ‎toate culturile de la Pacific…
‎cu bucătăriile aferente.
‎Am foarte multe să vă arăt.
‎Dar cea mai răspândită mâncare hawaiiană ‎pe mine încă nu m-a convins.
‎Poate venirea aici îmi va schimba părerea.
‎Nu sunt fan ‎poke.
‎Am mâncat doar pe continent ‎și nu pot spune că mă înnebunește.
‎E un soi de ghiveci cu de toate.
‎Iar eu îmi ziceam ‎că, dacă peștele ar fi bun, ar fi ‎sushi.
‎Mergem la Ahi Assassins, un local ascuns ‎la ultimul etaj al unui complex comercial.
‎- Aloha,‎ bun venit! ‎- Bună!
‎- Iată-l! ‎- Bună!
‎- Să trăiești! Eu sunt Gooch. ‎- Bună!
‎Mark Noguchi e un mare bucătar ‎din Honolulu
‎și vrea să-mi schimbe părerea despre‎ poke.
‎- Trebuie să mărturisesc ceva. ‎- Da?
‎Nu-mi prea place‎ poke.
‎Îmi dau demisia!
‎- Valea! ‎- M-am cărat.
‎Erika și Josh sunt patronii localului.
‎Le pasă foarte mult de unde vine peștele, ‎cum e tăiat, cât de proaspăt e…
‎Poke‎ nu e pește crud.
‎În hawaiiană, ‎poke ‎înseamnă „cub”, „bucată”.
‎Eu am mâncat ‎în niște lanțuri de restaurante.
‎- S-o lăsăm așa. ‎- Ăla nu e ‎poke.
‎Asta e altceva?
‎Voi ieșiți dimineața cu barca…
‎Noi prindem peștele, noi îl tăiem.
‎Iar tu îl mănânci.
‎Fără samsari, fără adaosuri.
‎N-o să ai de ales din 101 ingrediente, ‎dar primești pește proaspăt.
‎Cred că asta era problema.
‎Ăsta e‎ pake poke. ‎Ăla e sos rece de ghimbir.
‎Să vedem ce pățești.
‎Drăguț!
‎Îmi dau seama doar după aspect ‎că nu e ceea ce știam eu.
‎Exact.
‎E bun.
‎Dacă ai mâncat ‎poke‎ doar pe continent, ‎într-un lanț de restaurante,
‎o să dai în benga.
‎- Se simte peștele. Asta e ideea. ‎- Da, e foarte proaspăt.
‎Pare iute.
‎Felul ăsta se cheamă Nebuna.
‎Nebuna dintâi e aici.
‎Toată viața am dat la pește.
‎- Dar n-am prins niciunul… ‎- Începe.
‎…pe care să vreau să-l păstrez ca pe ea.
‎Iisuse Hristoase!
‎- Doamne! ‎- Te compară cu un pește.
‎După declarația asta, faceți un copil.
‎- Bun? Iute, dulce… ‎- E grozav.
‎Asta ce e?
‎Stilul hawaiian. E cu nuci kukui prăjite.
‎Nu știu ce-s alea.
‎Hawaiienii nu au avut chili ‎până la contactul cu occidentalii.
‎Condimentau mâncarea cu sare, ‎limu,‎ adică alge,
‎și‎ inamona, ‎ce vezi acolo, ‎adică nuci kukui prăjite, din copac.
‎Iată cele trei condimente predominante.
‎E doar ton?
‎Ce prindem, aia servim.
‎Da?
‎Promovăm sustenabilitatea.
‎Avem ceva special pentru tine.
‎Ce e?
‎- Os de ton. ‎- Coasta mare.
‎Noi nu aruncăm nimic din peștele prins.
‎Ai puțin sânge, ai măduvă,
‎ai tot ce e mai gustos și hrănitor.
‎Din asta se face ciorba, zeama.
‎Îmi place!
‎Sunt aripioare de pui, varianta pește.
‎Mai sănătos.
‎E fantastic la gust.
‎Noi asta mâncam când eram mici.
‎Tata îmi zicea că astea-s părțile bune: ‎oasele, burta, clavicula…
‎Nu știam că vinde fileurile.
‎- Noi mâncam ce rămânea. ‎- Nu vinde fileurile!
‎Bun sfat!
‎Știți ce?
‎Îmi place ‎poke-ul.
‎Plaja Waikiki e printre cele mai renumite ‎din lume.
‎E ușor de înțeles de ce.
‎Ce apă! Ce albastru!
‎E de culoarea asta.
‎Ai munți. Ai conul vulcanic Diamond Head.
‎Plaja e imaculată.
‎Nisipul e superb.
‎Azi mă dau cu barca.
‎Cu voi merg?
‎Da.
‎Ați mai făcut asta, nu?
‎De vreo două ori.
‎Când ieșim pe apă, mai întâi…
‎Asta e padela.
‎- Când zic „hut”… ‎- Da?
‎- Tu zici „hoo” și schimbi partea. ‎- Hoo!
‎Dacă ne răsturnăm, vă cer scuze anticipat.
‎Punctul de plecare
‎e locul de unde cineva a pornit ‎într-o plimbare de trei ore.
‎Da, ăsta e portul ‎unde s-a filmat ‎Gilligan's Island.
‎N-o să mă mai vedeți.
‎Nimic nu-ți accentuează forma corpului ‎mai mult decât tricoul antiiritații.
‎Corpul arată mult mai rău îndesat ‎într-un maț de cârnat
‎decât dacă l-ai lăsa în pace.
‎Poate trebuia să mă duc la baie înainte.
‎Baia e peste tot.
‎Drăguț! Să nu mă bag în apă.
‎Abia încapi.
‎Nouă ne zici?
‎- E bine, nu? ‎- Da.
‎- Bazați-vă pe mine. ‎- Bine.
‎Sunt omul naturii.
‎Aoleu, valuri!
‎- Hut! ‎- Hoo!
‎Când aveți un tip nou în barcă, ‎vă dați seama dacă trage la vâslă
‎sau dacă vă încetinește?
‎Ne dăm seama.
‎Vă dați seama.
‎Toți ne dăm seama, Phil.
‎Hoo!
‎Dar „hoo”-ul îmi iese, recunoașteți.
‎Vine un val?
‎Acum e acum!
‎Hut!
‎Hoo!
‎Hut-hut-hut!
‎Văleu!
‎- Hoo! ‎- Hoo!
‎- Am o întrebare pentru voi. ‎- Da?
‎Vaiana.‎ Mișto sau nasol?
‎- Mișto. ‎- Mișto?
‎- Fetelor mele le place mult. ‎- Drăguț!
‎De pe apă, ‎Waikiki și Honolulu arată superb.
‎Și băieții sunt superbi. Ia uitați-i!
‎Mă potrivesc printre ei.
‎Ca să le mulțumesc că nu m-am înecat,
‎am zis să le arăt ceva la care mă pricep,
‎anume să mănânc mulți hotdogi.
‎Am ajuns.
‎- Bine! ‎- Poftiți!
‎Oferta e bogată, așa că am zis
‎să luăm de toate.
‎- Nu zic nu. ‎- Toți hotdogii, te rog!
‎- Hai noroc! ‎- Eu sunt Phil.
‎- Dumneata cine ești? ‎- Hank.
‎- El e Hank! ‎- Bun venit!
‎Da!
‎- O să prestezi în stil mare? ‎- Da.
‎Îi cinstesc pe băieți cu chestii gourmet ‎la Hank's Haute Dogs,
‎prin bunăvoința lui Hank Adaniya însuși.
‎Merităm. Am cucerit valurile.
‎Mersi, Phil.
‎Noroc!
‎Vă aduceți aminte cum v-ați cunoscut, ‎primele impresii?
‎Pe el l-am văzut ‎după o întrecere, plângând.
‎Din cauza întrecerii?
‎Aveam sare în ochi.
‎E ofticos, nu-i place să piardă.
‎Nu-mi place.
‎Ce faceți când nu vâsliți?
‎- Tu ești instalator. ‎- Da.
‎Tu?
‎Am lucrat în industria lifturilor, ‎cu ei doi.
‎Cum merge treaba? Știi ce…
‎- Cu suișuri și coborâșuri. ‎- Asta e!
‎Da!
‎Încearcă să… Exact.
‎- Pândeam replica. ‎- Ți-am ridicat mingea la fileu.
‎M-am înveselit. Putem pleca în turneu.
‎Hotdogi! Hei!
‎E cu autoservire. Înfigeți-vă.
‎Kobe. Vită wagyu în baie de ulei, ‎cu bacon, salată și roșii.
‎Atacă! Sunt mândru de tine.
‎Sunt mulți hotdogi. Aveți de muncă.
‎- Am mulți băieți. ‎- Bun!
‎Ăsta e polonez.
‎Cum e? Vă place?
‎Da, e un hotdog pe cinste.
‎Observ că încetiniți. Cum de vă depășesc?
‎Ăla de care e?
‎- Picant. ‎- Cine îl vrea?
‎- Mănâncă-l tu. ‎- Bine, îl mănânc.
‎Mănâncă mai mult.
‎Am un tricou drăguț pentru tine.
‎Sunt în echipă!
‎Mulțumesc! Mi-l pun.
‎- Antrenament mâine, la 06:00. ‎- Vin. Dar, dacă nu apar, nu mă așteptați.
‎Cel mai monden din Honolulu ‎este cartierul artelor, Kaka'ako,
‎cu o colecție tot mai amplă de fresce.
‎Magazinele, galeriile și restaurantele ‎au luat locul halelor și atelierelor auto.
‎Căutați pe un flux Instagram de lângă dv.
‎Eu am mâncat gheață pisată ‎sub formă de con de zăpadă.
‎Dar ăsta nu-i con de zăpadă.
‎Masterul e un domn numit Uncle Clay.
‎Mergem la Uncle Clay's House ‎of Pure Aloha.
‎Dumneata ești Uncle Clay, corect?
‎Sunt un biet unchiaș hawaiian. ‎Bun venit în ‎ohana ‎noastră!
‎Te stingheresc îmbrățișările?
‎Foarte mult. Dar mai vreau o dată.
‎Mai ia o porție.
‎- Încă una? ‎- Da.
‎Bun venit în ‎ohana ‎noastră!
‎Uite ce cuplu frumos!
‎- Bronson și Katie. ‎- E nepotul, nu?
‎Da, băiatul fratelui meu. ‎Și proaspăta lui soție.
‎Am ceva pentru tine.
‎- O‎ lei ‎pentru ștrengar. ‎- Mersi.
‎Mulțumesc, Uncle Clay. Încă una.
‎În Hawaii, lumea se îmbrățișează. ‎Luăm în serios cuvântul ‎ohana.
‎Ohana ‎înseamnă…
‎Familie.
‎Originar din Taiwan,
‎acest desert a fost adus pe insule ‎la sfârșitul secolului XIX
‎de imigranții japonezi veniți să muncească ‎pe plantațiile de trestie de zahăr.
‎În Hawaii se numește „shave ice”, ‎nu „shaved ice”.
‎Aveți grijă să pronunțați cum trebuie.
‎Vreau să încerc totul, de la unu la cinci.
‎Fără condimente pentru dovleac. ‎Se consumă destul.
‎Am citit că voiai un stabiliment ca ăsta ‎de când erai mic.
‎- De la opt ani. ‎- Fugi de-aici!
‎Acum o mie de ani.
‎Veneam cu toți puștii din cartier.
‎Cuvintele îmi țâșneau singure din gură.
‎„Vreau să fie magazinul meu cândva!”
‎- Serios? ‎- Da. Era visul meu.
‎Simt că acum am responsabilitatea
‎să împărtășesc ‎cât mai multor ‎ohana‎ din lume
‎- …că visurile chiar devin realitate. ‎- Nu mai e nimeni ca mata.
‎Nu suntem toți ‎capodopere individuale, unice, frumoase?
‎Câțiva.
‎Uite!
‎- Primul castron. ‎- Ce e?
‎Vis de căpșune.
‎Că vorbeam de visuri.
‎Siropul îl facem noi.
‎Produs în casă, natural.
‎Inimă.
‎E fenomenal. Trebuie să dau și la alții.
‎Te superi că am luat o lingură?
‎- Mulțumesc. ‎- Nu.
‎Cred că o să-ți placă. Poftă bună!
‎- Uncle Clay, vrei să fii unchiul meu? ‎- M-aș simți onorat.
‎- În Hawaii, spunem‎ hanai. ‎- Da, ‎hanai.
‎- Înseamnă‎ „adoptat”. ‎- Așa.
‎- Chiar din clipa asta. ‎- Sunt adoptat?
‎Ești fiul meu‎ hanai.
‎Îmi împrumuți 50 $?
‎Fir-ar! Mi-am pierdut portofelul.
‎La răstimpuri întâlnești un om ‎care radiază lumină și iubire,
‎căldură și frumusețe ‎și tot ce e dulce în viață,
‎toate ambalate într-un pachet drăgălaș.
‎E fantastic.
‎Mie îmi place să-mi hrănesc rudele, ‎să le dau în gură.
‎- Poți și acum. ‎- Da?
‎Desigur.
‎Ești gata?
‎Cum e?
‎Asta e cafeaua mea de dimineață.
‎Mai dă-mi!
‎- Bine, fiul meu ‎hanai. ‎- Mulțumesc.
‎Vreau să-i dai în gură ăluia.
‎Lui Big John.
‎- Delicios. ‎- Bine!
‎- Dă-i și următorului! ‎- Asta ‎ohana! ‎Mâncăm cu aceeași lingură.
‎Vai de mine și de mine!
‎Sunt în culmea extazului. ‎M-am născut să slujesc.
‎Și lui îi trebuie.
‎Da, lui Matt.
‎Și-a dat ochii peste cap.
‎Lui Richard nu i-am dat? Lasă!
‎- Poftim, Richard! ‎- Mulțumesc.
‎E un desert cu ciocolată grozav.
‎Mai vreau o gură.
‎A mâncat destul.
‎Pe el să nu-l adopți!
‎Azi ieșim din Honolulu și mergem ‎pe Coasta de Nord a insulei Oahu.
‎Mergem unde se formează ‎cel mai faimos val din lume.
‎Ia priviți aici! Ăsta e Hawaii!
‎Iar acesta e faimosul val ‎pipeline.
‎Se răsucește, formând un fel de tub.
‎De aici își trage numele.
‎Știu și eu ceva despre sport.
‎Jenn Marr locuiește lângă Pipeline ‎de când era adolescentă.
‎E bucătar, antreprenor ‎și administrator cu jumătate de normă
‎la legendara Volcom House, ‎unde își fac veacul surfiștii.
‎Practic, e ambasadoarea Coastei de Nord.
‎Aici se decide campionul mondial.
‎Ei sunt floarea surfingului.
‎Te punem și pe tine pe planșă.
‎În niciun caz!
‎Nu sunt smintit.
‎Pare extrem de periculos.
‎Trebuie să respecți oceanul.
‎Mama Natură e indiferentă.
‎S-a ridicat puțin în aer.
‎De cât timp stai aici?
‎Locuiesc pe Coasta de Nord ‎de vreo 35 de ani.
‎- Zici că ești în rai. ‎- E superb.
‎Cu excepția morții.
‎- Cine e fata asta frumoasă? ‎- Nepoata mea, Lei Aloha.
‎- Hai să ne saluți! ‎- Vii?
‎Hai încoace! Bună! ‎Hai să vedem cât de rece e apa.
‎Să nu vină un val uriaș din senin.
‎Un val uriaș?
‎- Un val uriaș. ‎- Da.
‎E plăcut.
‎Aveți grijă, vine valul.
‎- M-a prins. ‎- Cât pe ce și pe mine!
‎Frumos. Uite!
‎Jenn are familia ei, ‎dar le e ca o mamă și puștilor ăstora.
‎Cum se dă! Fiți atenți la el!
‎Fiți atenți la puștiul ăsta, Kanahi!
‎A ieșit din apă, avea peste doi metri.
‎Parcă era din ‎Avatar.
‎Nu-mi venea să cred că e om.
‎Dar e un supraom.
‎De când faci asta?
‎De pe la trei ani. Să zic de 14 ani?
‎E cam înalt la 17 ani.
‎Hai să mâncăm ceva.
‎Venim.
‎Războinicii surfingului.
‎Asta e faimoasa casă despre care am citit.
‎Da, asta e Volcom House.
‎Suntem la Volcom House, ‎unde se strâng toți surfiștii.
‎Vin de pretutindeni să se dea pe val ‎și se cazează aici.
‎Trai, neneacă!
‎Avem aici un mic dejun al campionilor.
‎- Cartofi striviți. ‎- Excelent.
‎Clătite cu banane și nuci macadamia.
‎Și un asortiment ‎de fructe tropicale locale proaspete.
‎Multe sunt culese de mine ieri.
‎Cine vrea să mănânce cu noi? ‎Haideți, oameni buni! Ia uitați!
‎- Derek, cine vrea… ‎- Aloha!
‎Mahalo!
‎Bun venit la bufetul nostru suedez!
‎- Da. ‎- E extraordinar.
‎Mâncarea lui Jenn e tot ‎ce-ți dorești de la Hawaii.
‎Clătite cu banane și nuci macadamia ‎și fructe superbe,
‎în tovărășia unor oameni superbi…
‎Aș zice ‎că e foarte bună dieta surfiștilor.
‎Nu au dus-o mereu atât de bine.
‎Pe vremuri, pe Coasta de Nord ‎se dormea doar pe jos.
‎Veneai și dormeai pe podeaua cuiva ‎cu 20 $ pe noapte,
‎ca să te dai pe val aici.
‎Acum că surfingul și-a intrat în drepturi,
‎firmele cumpără proprietățile de pe plajă.
‎Tipii ăștia nu știu ce norocoși sunt.
‎A fost o dimineață memorabilă, ‎total străină stilului meu de viață.
‎Dar mă bucur să văd alte stiluri de viață.
‎- Toate problemele lumii dispar. ‎- Cam așa ceva.
‎Lumea se evaporă. Rămâi tu, cu valurile.
‎- Și cu comunitatea. ‎- Da, suntem ca o mare familie.
‎Spiritul ‎aloha ‎chiar există.
‎Când ții de lumea surfingului, ‎de familia surfiștilor,
‎oriunde te-ai duce, ești oarecum acasă.
‎Nu e nevoie să plecăm, nu?
‎Ba da.
‎De ce nu putem sta aici o vreme, ‎niște ani?
‎De ce nu?
‎Cosmopolitul Honolulu oferă ‎o varietate de mâncăruri.
‎Feluri grozave, precum cele vietnameze ‎de la The Pig and The Lady,
‎care n-ar distona în Saigon.
‎Mama Le, e o onoare să te cunosc.
‎E fenomenal ce serviți aici.
‎Mulțumesc.
‎Arată minunat.
‎E bună de nu se poate.
‎Aoleu, oprește-te!
‎Supa asta ‎pho ‎n-are egal.
‎În localurile de lux ca Senia ‎mergi să te răsfeți.
‎Bucătari sunt Anthony Rush ‎și Chris Kajioka.
‎Aici am luat un meniu de degustare ‎cu prietena mea Megan Murphy.
‎A fost afumat de trei ori: ‎crud, în timpul gătirii și din nou acum.
‎De-acum vreau ‎doar somon afumat de trei ori.
‎Mulțumesc mult.
‎Ce?
‎Coeziunea o dă dorința de a sărbători ‎ingredientele și tradițiile din Hawaii.
‎Asta face Ed Kenney la Mud Hen Water, ‎excepționalul său restaurant.
‎Unde mai găsești ‎feluri tradiționale cu pretenții?
‎Caracatiță!
‎Se servește la ospețele‎ luau.
‎Mai e ‎pa'i'ai, ‎rădăcină de taro zdrobită,‎ ‎unsă cu sos de soia‎, ‎servită cu alge.
‎Simt ‎aloha‎ pură în felul cum gătești.
‎- În ce creezi. ‎- Mersi. E un mare compliment.
‎Asta-i o recenzie rezervată.
‎Fiind un șir de insule în Oceanul Pacific,
‎Hawaii importă 90% ‎din alimentele consumate.
‎Așa că trebuie ‎să maximizeze producția locală.
‎Conștiința se formează devreme ‎la școala primară Hale'iwa.
‎- Bine ai venit! ‎- Bine te-am găsit!
‎Noi ne îmbrățișăm.
‎Îmi place asta.
‎Natalie și Joe conduc ‎programul AINA In Schools,
‎unde copiii învață ‎despre nutriție, compost, grădinărit…
‎Luați-le pe rând și gândiți-vă ‎dacă sunt bune pentru grădină.
‎Fac echipă cu Skyler.
‎Ce zici de râme? Sunt bune, nu?
‎Eu știu că râmele aerează solul.
‎Asta e bună.
‎Gărgărița? E și drăguță.
‎Dar miriapozii?
‎Nici eu nu știu.
‎Ia vedeți dacă pe fundul frunzelor ‎e vreo omidă
‎pentru fluturii noștri monarh.
‎Să-l întrebăm pe Joe dacă e afidă?
‎Bună descoperire! Ia, ce mai găsiți?
‎Înghețată ați găsit pe aici?
‎Tu de ce ai poftă?
‎- Abia aștept. ‎- Îți pun bombonele?
‎- Am aflat ceva. ‎- Da?
‎- Omizile mănâncă frunze. ‎- Mănâncă frunze.
‎- Frunzele le fac bine. ‎- Așa e, le fac bine.
‎- Se fac mari și se transformă în coconi. ‎- Întocmai.
‎- Așa! ‎- Cine urmează?
‎Copii, cum e înghețata?
‎- Bună. ‎- E bună.
‎-Nu mai poți? ‎- Nu.
‎- I-o dai fratelui meu? ‎- Da.
‎E acolo. El termină ce nu mai mănânc eu. ‎E tipul ăla.
‎- O vrei? ‎- Zi: „Ia, mănâncă!”
‎- Mulțumesc. ‎- Poftă bună, Richard!
‎Ha, ha, Richard! ‎Ziceți cu toții: „Ha, ha, Richard””
‎Ha, ha, Richard!
‎De la Honolulu și Oahu, ‎mergem pe Insula Hawaii.
‎I se zice și Insula Mare. E de două ori ‎cât celelalte insule la un loc.
‎Nu știam.
‎Da. Mi-a zis șoferul.
‎Știu, vă uitați la mine și exclamați: ‎„Tiii, ăsta explorator!”
‎Ăsta armăsar!”
‎Ei bine, azi vi se împlinește fantezia.
‎Ce-a fost asta?
‎Un rateu.
‎Nici că ne hurducăm!
‎Ideea e să te scuturi de emoții ‎până ajungem sus.
‎M-am scuturat. ‎Mi s-au scuturat toate alea.
‎- Nu te crispa, lasă-te în voia drumului. ‎- Și Richard ăsta!
‎Vezi parcelele alea verzi?
‎Acolo mă îngropați?
‎Petrecem hamul peste umeri…
‎Câtă greutate se resimte ‎în zona inghinală?
‎Nu prea multă, ‎doar atâta cât să te țină treaz.
‎Asta am purtat în noaptea nunții.
‎S-ar zice că te-ai distrat.
‎Dacă n-ați ghicit, mă dau pe tiroliană.
‎- Cică: „Pericol. Nu vă apropiați.” ‎- Doar să nu stai pe dunga neagră.
‎Nu-mi place pe margine.
‎Uite ce nu trebuie să faci cu frâna…
‎Să nu frânezi pe cablul de sus.
‎Și să ții mâinile în spatele scripetelui. ‎Nu le pune în față.
‎Știi ceva? Nu cred că…
‎Nu sunt prins bine.
‎Gata, ne dăm drumul.
‎Și!
‎Prind viteză.
‎Doamne, Dumnezeule!
‎Nu în față, Phil! Așa!
‎Te-am prins.
‎Ia copacul ăsta în brațe.
‎- Îl iau. ‎- Așa, perfect.
‎Pe tronsonul ăsta trebuie ‎să ferești un copac.
‎Mi-e cam frică.
‎Gata, îmi dau drumul.
‎Aoleu!
‎- Curat. ‎- A fost rapid.
‎Sfatul aici e să nu calc în găuri.
‎Între tronsoanele de tiroliană, ‎te pun să treci pe punte.
‎Dar nu pe o punte ‎care să-ți inspire încredere.
‎Între scânduri se cască hăul.
‎Mi-ar fi greu și dacă n-am fi ‎la zeci de metri în aer.
‎Ai grijă la scândurile rotitoare!
‎- Glumesc. Hai, vino! ‎- Nu-i amuzant.
‎Evită hăul! Doamne!
‎Încă una.
‎Asta e ultima tiroliană.
‎- O iei tu înainte? ‎- Da.
‎Acum că te-ai obișnuit, ‎am zis să te provocăm.
‎- Să mă crispez la loc. ‎- Absolut.
‎Simte-te bine! Ne vedem la capăt.
‎Uitați unde suntem! În vârful copacilor.
‎E cam frumos, nu?
‎- Gata? ‎- Gata.
‎Adio!
‎Mă uit în jos.
‎Nu mi-e frică!
‎Fiți atenți la mine!
‎E ultimul tronson.
‎Cred că mergem la masă.
‎Cred c-o să mâncăm pui.
‎- Așa, domnule! ‎- Bine!
‎Bravo, ai scos-o la capăt!
‎- Felicitări! ‎- Trăiesc!
‎Mi-a fost frică, dar mi-am învins teama.
‎Unde mai mergem?
‎Pui?
‎O mare plăcere în timpul filmărilor ‎e când mi se alătură familia.
‎Am vrut să-l am cu mine în Hawaii pe Ben.
‎Îl duc la GJ's Huli Huli Chicken.
‎Da. Bun venit, ‎aloha!
‎- Dumneata ești GJ? ‎- Da.
‎Pe mine mă cheamă Gil. J e Jonalyn, soția.
‎- Frumos! ‎- El e băiatul meu, Irvin GJ.
‎E băiatul tău? ‎Ghici ce? El e băiatul meu. El e Ben.
‎Ești vestit pe insulă.
‎Puiul dumitale, porcul… ‎Gust orice îmi dai.
‎Trec în sufragerie.
‎- Bine. ‎- Poftim, Ben.
‎Îmi plac mesele înalte.
‎Mâncarea are drum scurt de străbătut.
‎Fii atent!
‎Am văzut un pui umblând pe acolo.
‎Asta mănânc?
‎- Ăla e un pui liber. ‎- E liber.
‎E unul dintre norocoși.
‎Norocoși ca noi, Ben. ‎Și noi suntem norocoși.
‎Poftiți coastele de porc.
‎- Ce zici de asta? ‎- Ce zic?
‎Ditamai farfuria. Frate!
‎- Haide! ‎- O clipă! Vin.
‎Nu, ziceam că e foarte bun, ‎nu să te miști mai repede.
‎Benny!
‎Am venit și cu puiul.
‎Mamă! Mulțumesc.
‎- E excelent porcul. ‎- Coastele sunt grozave.
‎Nu-i rău în Hawaii, nu?
‎Nu, deloc.
‎Ce sos merge la pui?
‎Merge foarte bine sosul dulce-acrișor.
‎- E un fel de sos vietnamez? ‎- Da.
‎- Sunteți vietnamezi? ‎- Nu, filipinezi.
‎Mor după mâncarea filipineză.
‎Cum v-ați apucat?
‎Tata are un prieten în Maui ‎care face asta.
‎El ne-a ajutat.
‎Am mai avut un restaurant.
‎Dar au vrut să se apuce de pui.
‎După 20 de ani, iată-ne!
‎- E fantastic. ‎- Da.
‎Pui ‎huli huli… ‎Ce face puiul‎ ‎să fie ‎huli huli?
‎Huli huli‎ înseamnă „a întoarce”. ‎E pui la rotisor.
‎- Deci ‎huli huli ‎înseamnă „rotisor”. ‎- Da.
‎Vă iubeam de ani buni și habar n-aveam.
‎Nu? Benny, suntem fani ‎huli huli.
‎Mereu mi-a plăcut ‎huli huli.
‎- Merge cu sosul, deși e bun și simplu. ‎- Așa e.
‎Vine lume din toată insula?
‎Din tot statul.
‎Avem așa ceva în Los Angeles?
‎Nu cred. ‎Nu găsești nicăieri rotiserie ca asta.
‎- Huli huli! ‎- Huli huli.
‎Nu-mi revin ce bun e porcul.
‎Și macaroanele sunt bune.
‎Mama le face.
‎Da! Bravo, mama!
‎Mama face tot ce e pe masă.
‎- Adevărat? ‎- Da.
‎- Nu stă acasă și mănâncă bomboane. ‎- Nu.
‎- Încercați și astea. Sunt rulouri cu ou. ‎- Ce încerc?
‎- Banană prăjită. ‎- Rulou cu banană.
‎Bagă!
‎E bună ideea. ‎De ce n-am mai mâncat așa ceva?
‎- Nu? ‎- Da, e super bună.
‎- Câți ani ai? ‎- Am 26.
‎Eu am 25. Pe aproape.
‎Să vă aranjez o întâlnire să vă jucați?
‎- Îți plac jocurile video? ‎- Da, cam da.
‎Dacă sunteți în Kona, ‎mergeți la The Feeding Leaf!
‎E mâncare japoneză de mâncat cu mâna.
‎Îmi place să mănânc cu mâna.
‎- Cum e cina? ‎- Grozavă.
‎- Mâncați des aici? ‎- În fiecare zi.
‎- Ce? ‎- În fiecare zi.
‎Sunteți ca la voi în bucătărie.
‎M-am înviorat. Asta da, recomandare!
‎Bună seara!
‎The Feeding Leaf e restaurantul lui Tracy, ‎care își spune simplu… Tracy.
‎De ce doar Tracey? ‎Ești prea bună să fii „doar” orice.
‎Rămân credincioasă originii mele umile.
‎De acum înainte, nu ești doar Tracey, ‎ci Tracey!
‎- Tracey! ‎- Cu semnul exclamării.
‎- Sunt Tracy! ‎- Tracy, muzicalul.
‎O să mănânc mâncare japoneză cu mâna.
‎- Okazu. ‎- Okazu.
‎A venit primul fel.
‎E ‎musubi ‎cu pieliță de pui.
‎- Deasupra e pieliță prăjită. ‎- Cui nu-i place?
‎Orezul e cu praf de prune. ‎E sărat și acrișor.
‎Mușc.
‎- E bun? ‎- Da!
‎- Doar Tracey, e doar delicios. ‎- Mulțumesc.
‎Îmi arunci un șervețel? ‎Dacă e să mănânc cu mâna…
‎- La urmă o să-mi trebuiască un furtun. ‎- Avem afară.
‎- Ăsta e puiul cu gofră? ‎- Da, e varianta noastră de pui cu gofră.
‎- Îmi dai tacâmuri. ‎- Poți să nu le folosești.
‎- Nu le folosesc. ‎- Bine. O să ți le ascund la supă.
‎Să te vedem atunci!
‎Am pus alge și semințe de susan în gofră.
‎- Da? ‎- Puiul l-am înmuiat într-un sos coreean.
‎Deasupra am stropit ‎cu sirop de miere cu chili.
‎E minunat.
‎Un pui prăjit de excepție, ‎sos dulce, gofră sărată…
‎- Precis e la mare căutare. ‎- Cred că se vinde cel mai bine.
‎Ele mănâncă des.
‎- Ați mâncat pui azi? ‎- Azi, nu.
‎- La două zile. ‎- Ba azi, da.
‎Ura!
‎- Mulțumesc! ‎- Nu refuză.
‎- Deși mănâncă la două zile. ‎- Corect.
‎Asta se cheamă‎ nishime.
‎E o tocăniță japoneză.
‎Rețeta are peste o sută de ani.
‎Multe localuri din Hawaii nu o servesc.
‎- De ce? ‎- E o rețetă mai veche.
‎Doar bătrânii, ‎kupuna, ‎o mai gătesc.
‎E superbă.
‎- E Hawaii într-un castron, nu? ‎- Da.
‎- Înglobează cultura. ‎- Da.
‎- Și familia. ‎- Da.
‎- E minunată. ‎- Mulțumesc.
‎- Foarte bună. Ai… ‎- Azi mănânci ‎poi.
‎- O să-ți placă, zău. ‎- Bine.
‎Poi, pentru cine n-a avut plăcerea,
‎e o pastă cremoasă făcută ‎din tulpini de taro terciuite,
‎cu care cresc toți hawaiienii.
‎Asta e‎ 'uala kalo poi, ‎un amestec de cartof dulce și taro.
‎Poi ‎se mănâncă cu două degete.
‎- Serios? ‎- Da, cu două degete.
‎Da, exact așa.
‎E bun, promit. O să-ți placă. ‎Bagă în gură!
‎Lasă-l să se desfășoare.
‎- E bun. ‎- Nu?
‎E dulce.
‎Așa se mănâncă, cu două degete?
‎- Da, ‎poi-două degete. ‎- Muream prost.
‎Mă transporți în copilărie.
‎Mai bine spus, în pruncie.
‎E mâncare de bebeluși?
‎Acum ești hawaiian. Sunt mândră de tine.
‎Mulțumesc.
‎Mi se spune „Poi-Două Degete.”
‎- Cum zici în hawaiiană „șervețel umed”? ‎- Linge-te!
‎- Bună! ‎- Philip!
‎- Suntem în Hawaii! ‎- Ai văzut dansatoare de hula?
‎Mergem la Hukilau…
‎Cântă, Max!
‎Poftim! Știi ce a făcut?
‎Aia a fost hula evreiască. ‎Hula evreiască se termină așa.
‎Am observat că ești foarte activ.
‎- Ești mândră de mine? ‎- Da.
‎- Te-ai dat pe cablu. ‎- Pe tiroliană. Așa îi zice.
‎Cablul ăla e pentru schi? Pentru ce e?
‎Nu se schiază acolo.
‎Așa te deplasezi în vârful copacilor. ‎Ori așa, ori pe liană, ca Tarzan.
‎- Dar m-am dat. Am avut emoții. ‎- Ți-a fost frică?
‎Da. Primul tronson e micuț, ‎dar tot te apucă groaza.
‎Străbați 300 m în 45 de secunde.
‎Până la sfârșit, mi-a plăcut enorm. ‎M-aș mai da. Vrei, Monica?
‎- Merg cu tine. ‎- M-am dat.
‎- Chiar e exaltant. ‎- Cum adică te-ai dat?
‎- Uite-așa! ‎- Unde?
‎- Cu cine? ‎- Tu n-ai venit, ai rămas la hotel.
‎Vezi ce zic? Acum le face pe toate.
‎Când te-ai dat?
‎Călărește. „Vai, nu mă sui eu pe cal!” ‎Se dă pe tiroliană. „Fugi de-aici!”
‎Face traseul cu frânghii. „Nici vorbă!” ‎L-a apucat acum.
‎Fiindcă nu ești acolo.
‎- Asta e explicația? ‎- Da.
‎Am devenit un adevărat om al naturii.
‎Altceva?
‎Acolo ce mai e? Ai vreun banc?
‎- Îți spun unul vechi. ‎- Bine.
‎Două cupluri. Bărbații stau în sufragerie.
‎Așa.
‎Femeile stau de vorbă la bucătărie.
‎Harry îi zice lui John:
‎„John, am fost la restaurant azi ‎și am mâncat de milioane.”
‎Și celălalt: ‎„Da? Cum se cheamă restaurantul?”
‎„Cum se cheamă? Deja am uitat.”
‎„Ai fost acolo după-amiază. ‎Cum de ai uitat?”
‎Zice: „Stai așa! ‎Cum se cheamă floarea aia?
‎E roșie, miroase frumos, are spini.”
‎„Vrei să zici <>?”
‎„Da. Asta e!
‎Auzi, Roza? Cum se numea restaurantul?”
‎Nu și-a pierdut harul.
‎Fă hula evreiască!
‎- Pa tuturor! ‎- Vă iubesc. Pa!
‎Richard e un păstor ratat.
‎Uite-l! Bravo! Fii atent!
‎Vin!
‎Goana celor mai drăgălașe animale…
‎E magnific.
‎Ultima vizită o fac într-un loc diferit ‎de imaginea tipică a Hawaii-ului.
‎Ferma de animale Kahua se află ‎la capătul nordic al Insulei Hawaii.
‎Vătaful Jesse îmi face turul
‎și mă îmbracă.
‎Nu eram pregătit ‎pentru frigul care se lasă
‎pe culmea muntelui la apus.
‎Mulțumesc pentru haină și pantaloni.
‎Cu plăcere.
‎Tu vezi de oi?
‎Mă ocup de oi de doi ani și jumătate.
‎Dar familia mea e aici de patru generații.
‎Serios?
‎Toți au fost văcari. Străbunicul, bunicii…
‎Aduce cu Vestul american, nu?
‎E multă natură virgină.
‎Sperăm să rămână așa vreme îndelungată.
‎Da.
‎Lumea identifică Hawaii ‎cu plajele cu nisip alb.
‎Plajele sunt doar vârful aisbergului.
‎Insula Hawaii e cât Connecticut.
‎Avem 170.000 de locuitori.
‎- Incredibil! ‎- Se aglomerează.
‎Scuze! Plecăm în curând.
‎Peter Merriman e un bucătar excelent.
‎Are mai multe restaurante eponime ‎în Hawaii.
‎Oile și vitele le cumpără de la ferma asta ‎din vârf de munte.
‎Suntem în nori.
‎Nu sub nori, ci literalmente în nori.
‎Ce te-a adus pe muntele ăsta?
‎Am venit pentru miei.
‎Monty Richards avea Kahua Ranch.
‎El creștea mieii, eu îi găteam.
‎- Așa simplu? ‎- Da.
‎E frumoasă drăcia asta. ‎Seamănă cu chestia aia braziliană…
‎Cui îi zice? „Shreken”?
‎- Schwenker. ‎- Schwenker?
‎Da.
‎„Vrei să vezi un ‎schwenker?”
‎„Fă-mi să mănânc, ‎schwenker‎ ce ești!” ‎De aici vine?
‎Fix de aici.
‎Neil, mare ‎schwenker ‎ești!
‎Neil e ajutor de bucătar-șef.
‎Înainte a lucrat la un mic local ‎din New York, The River Café.
‎Pierderea marelui oraș ‎e câștigul Insulei Mari.
‎Cum e porumbul?
‎- Extraordinar de dulce. ‎- Da.
‎- Doamne, e delicios! ‎- Nu-i așa?
‎Neil!
‎Excelentă mâncarea! Cu puțină muncă, ‎s-ar putea să te ia la The River Café.
‎Mersi, Phil.
‎- Să gust din cotletul de miel? ‎- Gustă.
‎Pune-ți sare.
‎- Să-mi pun sare? ‎- Uite aici.
‎Neil mă povățuiește din fundal.
‎Nu te bucuri când te învață cineva șpilul?
‎- Ba da. ‎- Simt că de asta mă aflu aici.
‎Să găsești șpilul.
‎Dar asta e…
‎Ăsta e șpilul.
‎Vreau ca lumea să înțeleagă.
‎Deși Hawaii nu e greu de înțeles.
‎E multă frumusețe aici, ‎dar mai sunt și multe altele.
‎Firește că Uncle Clay ‎a sintetizat perfect.
‎Vă citesc din ce stă scris pe perete ‎la magazinul de gheață pisată.
‎Jurământul Pure Aloha.
‎„Jur solemn ‎să trăiesc fiecare bătaie de inimă,
‎de azi înainte, cu ‎aloha ‎pură.
‎Voi iubi necondiționat orice persoană ‎cu care mi se vor intersecta pașii
‎ca pe o rudă ‎din ‎ohana‎ care este întreaga omenire.”
‎Îi mulțumesc lui Uncle Clay
‎și oamenilor din toată lumea ‎pe care i-am cunoscut în Hawaii,
‎care fac din acest loc ‎o cultură variată și frumoasă.
‎Ei sunt un exemplu de cum am putea fi.
‎Nu vă săturați câteodată? „Da, nene, bine!
‎Nu toate sunt iubire maximă și frumusețe.
‎Mai scutește-ne, Uncle Clay!”
‎Aloha!
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Vă rog, poate cineva ‎să-l hrănească pe Phil?
‎Cineva să-l hrănească acum
‎Subtitrarea: Steliana Palade