‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Știam despre Singapore doar ce citisem.
‎Foarte strict, multe reguli.
‎Să nu faci gunoi e bine.
‎Să nu scuipi e pe placul meu.
‎Dar să nu te plimbi dezbrăcat prin casă?
‎Să nu deranjezi lumea ‎cu instrumente muzicale?
‎Guma de mestecat nu are ce căuta în țară.
‎Să nu faci pipi în lift. E regulă.
‎N-aveam de gând.
‎Dar acum o să am grijă ‎să nici nu mă scap pe mine.
‎Un bărbat vesel și flămând
‎Se preumblă peste mări și țări
‎Ca să înțeleagă
‎Arta din paste făinoase, porc, pui și miel
‎El vă va conduce
‎Cu el veți zbura
‎El vă va cânta
‎Și va dansa
‎Va râde cu voi
‎Și va plânge pentru voi
‎În schimb cere un singur lucru
‎Cineva, cineva
‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Cineva să-l hrănească acum
‎Ca mine, poate nici voi nu știți ‎ce e Singapore.
‎Oraș? Insulă? Țară?
‎E toate trei la un loc. Și fiți atenți!
‎Arhitectura uluitoare ‎și ingineria revoluționară
‎alternează cu frumoase cătune pitorești.
‎Zgârie-nori ultramoderni par ‎să țâșnească din junglă.
‎Pare că orașul a fost construit ‎în mijlocul naturii superbe
‎și că natura a fost integrată ‎în fiecare element
‎al arhitecturii și al orașului însuși.
‎Știi că ești într-un loc deosebit ‎când, coborând din avion,
‎un terminal anost capătă altă înfățișare.
‎Supranumit just „Bijuteria”, ‎are un atriu înalt de cinci etaje,
‎iar prin mijloc curge cea mai înaltă ‎cascadă interioară din lume.
‎E un exemplu strălucit
‎de cum se poate lua o clădire funcțională ‎și preschimba în ceva spectaculos.
‎Suntem într-un aeroport!
‎În aeroport, ‎strângem din dinți și îndurăm.
‎Dar aici aș suporta bine ‎șapte ore de întârziere.
‎Nu știu dacă televiziunea transmite ‎grandoarea acestui loc.
‎Este uriaș.
‎E cât Times Square.
‎Locul ăsta pare desprins ‎din ‎Familia Jetson.
‎Dar există și multă istorie în Singapore.
‎Orașul Leilor, Singapore e un port crucial ‎situat în sudul Peninsulei Malaya,
‎din sud-estul Asiei, ‎încă din primul mileniu.
‎În secolul XIX a fost colonizat ‎de britanici,
‎iar azi e republică autonomă.
‎Bun venit în Singapore!
‎Ca SUA, e o țară alcătuită din imigranți ‎proveniți din toată lumea.
‎Iar toată suflarea din Singapore se adună
‎în numeroasele centre alimentare ‎cunoscute ca „piețele tonetarilor”.
‎Acesta e obiceiul. E un mod de viață.
‎Standurile cu mâncare ‎sunt o mândrie națională.
‎Ăștia sunt tăiței înăbușiți.
‎Cică „rechin în baie de ulei”.
‎Da, asta se vinde la standul ăsta.
‎Bjorn Shen e un bucătar de elită ‎și arbitru la ‎MasterChef: Singapore.
‎Mă duce să încerc felurile lui preferate ‎în piața din cartierul lui, Tiong Bahru.
‎Rață înăbușită și tot ce ține de rață.
‎Intestine, labe…
‎Îmi place partea exterioară, cu pielea.
‎- Ai mai mâncat rață cu orez? ‎- Nu.
‎Nu? Ne dați o rață cu orez?
‎Gata. Poftă bună!
‎Da.
‎- E îmbibat în sos de soia? ‎- E fiert în supă de rață și sos de soia.
‎Uneori găsești și bucăți de ignamă.
‎- Da? ‎- Se fierbe totul împreună.
‎Ăsta e un preparat-revelație.
‎Toți din Singapore mănâncă așa ceva,
‎dar nu e pui cu orez, crab cu chili
‎supă‎ laksa ‎sau celelalte feluri foarte căutate.
‎Îmi place.
‎Știi ce zic acum?
‎- Următorul! ‎- Haide!
‎Două pahare de suc de trestie de zahăr.
‎Fii atent cum îl face.
‎Trece trestia prin storcător.
‎Sucul obținut îl strecoară ‎și-i adaugă gheață.
‎Ce chestie! Cât suc iese!
‎Trestia e foarte poroasă.
‎Dacă o pui direct pe podea,
‎absoarbe tot felul de chestii de pe jos, ‎de pildă detergenți
‎și alte substanțe nocive.
‎De-asta e ținută în găleți ‎sau mai la înălțime.
‎Mă bucur. Fii atent!
‎Mulțumesc frumos!
‎Ia încearcă!
‎- E delicios. ‎- Da.
‎Delicios!
‎- Mersi. ‎- Și eu. N-am mai băut așa ceva.
‎Următorul stand e la capătul aleii ăsteia.
‎Da.
‎Aici mâncăm vestitele ‎chwee kueh.
‎- Sunt găluște de orez la abur. ‎- Așa.
‎Dar nu ghiulele. ‎Sunt moi, se topesc în gură.
‎Deasupra e ridiche murată.
‎Avem câte două broșete, cu care tăiem.
‎Punem ridiche deasupra.
‎Poate și puțin ardei iute. ‎Apoi înfigem și băgăm în gură.
‎E nevoie de două bețișoare.
‎- Cum mă descurc? ‎- Binișor. Trebuie să bagi în gură.
‎- E excelentă. ‎- Se topește, nu?
‎Nu știu cui i-a dat prin cap ‎să mănânce cu bețișoarele.
‎Nici mie nu îmi e ușor.
‎„Cum să le îngreunăm oamenilor sarcina?
‎Le dăm două scobitori.”
‎Dar îmi place.
‎Eu n-aș fi știut să-mi comand așa ceva.
‎Noroc cu tine, Bjorn!
‎- Sunt fan ‎chwee kueh‎. Ca să vezi! ‎- Da.
‎Sună apetisant? Nu. Sunt excelente? Da.
‎Ar putea să le numească altfel.
‎Cum?
‎Chestii savuroase.
‎Gata, mai departe!
‎Ieșim din piață și trecem strada.
‎Suntem în Tiong Bahru, ‎un cartier foarte vechi.
‎- Da. ‎- Dar asta îl face mișto.
‎- Adică vechiul e mișto? ‎- Da.
‎Așa le zic și eu oamenilor.
‎E greu de crezut că, acum nici un secol,
‎Tiong Bahru, Tanjong Pagar și vecinătățile ‎erau majoritar dealuri virane și mlaștini.
‎În 1927, în Tiong Bahru s-au construit ‎primele locuințe sociale din Singapore,
‎cartierul atrăgându-și o faimă proastă.
‎S-a schimbat însă la față.
‎Mulțumesc!
‎Mulțumesc.
‎Bun venit! Mmm-mmm!
‎- Mmm-mmm! ‎- Da!
‎Îmi place mmm-mmm. Fii atent!
‎- Deci… ‎- Da.
‎Mâncarea asta exprimă perfect ‎ce înseamnă Singapore.
‎E o țară de imigranți. ‎Fiecare a venit cu bucătăria lui.
‎Împreună am creat o bucătărie nouă, ‎bucătăria singaporeză.
‎Ăsta e un exemplu. ‎Ai sos de soia, care e chinezesc.
‎Da.
‎Ai curry, care e și malaez, și indian.
‎Ai cotlete de porc.
‎Iar ăsta e un sos de roșii, ‎de influență britanică.
‎Pune-ți din toate pe farfurie, amestecă ‎și o să obții un gust eclectic.
‎Îmi pun lumea pe farfurie.
‎Fiți atenți la mine!
‎Asta e brânză tofu, ‎un fel de burete alimentar.
‎Am crezut că e vită. Zici că e vită.
‎Absoarbe toate aromele din mâncare.
‎E foarte bun.
‎Rața de mai devreme a fost înăbușită ‎în zeamă din asta. E ca un fond universal.
‎Amestecă bine. Asta e hrană de zi cu zi. ‎Te unge pe suflet.
‎Îți mulțumesc mult. ‎Eu n-aș ști ce să comand.
‎Magazinele de genul ăsta ‎nu au meniul afișat.
‎E intimidant pentru cine nu se pricepe.
‎- Exact. ‎- Dar ia uitați-mă!
‎Am comandat mai mult ‎decât comandă de obicei doi inși.
‎Trebuie să le arătăm oamenilor. ‎Prestăm un serviciu public.
‎Trebuie neapărat să mergeți cu barca.
‎Să vă plimbați noaptea pe râul Singapore.
‎Să vedeți acest oraș al viitorului ‎alunecând pe lângă voi.
‎Uitați ce pod frumos! Ce luminat e!
‎O încântare!
‎Parcă tot râul și tot orașul ‎erau numai ale noastre.
‎Câtă liniște și cât romantism!
‎Regret că nu e și soția mea aici.
‎O fi de la scotch.
‎Odinioară, ‎apele acestea forfoteau de bărci
‎care cărau mărfuri de pe vase la țărm.
‎Azi, bărcile sunt folosite ca taxiuri ‎sau în scop turistic.
‎Singapore!
‎Am luat trei guri de whisky ‎și sunt praștie.
‎Podul Cavenagh, vechi de o sută de ani, ‎făcut de britanici. Cel mai vechi pod din…
‎Unul dintre cele mai… Sau cel mai vechi. ‎O să zic cel mai vechi.
‎Faptele nu mai contează.
‎Eu l-a construit.
‎Ăsta e Podul Memorial Herschel Schwartz.
‎A mâncat ceva picant pe pod și a murit.
‎Nu știu dacă știți. ‎Aici a fost inventată floarea din ceapă.
‎Scena asta m-a solicitat mult.
‎Bucătăria peranakană ‎e bucătăria autohtonă din Singapore.
‎Peranakan înseamnă „născut aici”.
‎E superbă, foarte savuroasă ‎și foarte complexă.
‎Sunt cu o autoare de cărți culinare ‎și o bucătăreasă minunată, Annette Tan.
‎- Noroc! Încântat! ‎- Bun venit!
‎Suntem la frumosul restaurant Candlenut.
‎E primul restaurant peranakan ‎cu stea Michelin.
‎Scrii preponderent ‎despre bucătăria peranakană?
‎Sunt peranakană, ‎deci s-ar putea spune și așa.
‎- Te-ai născut în Singapore? ‎- Da.
‎Bună!
‎Mamă!
‎Peranaka e o cultură, nu o rasă.
‎Cultura peranakană e un potpuri
‎de influențe chineze, ‎malaeze și indoneziene.
‎Asta se observă mai ales în gastronomie.
‎Mai vine cineva?
‎Peranakanii nu mănâncă ‎un singur fel la masă.
‎Dacă gătești pentru o familie, ‎faci măcar trei feluri și niște orez.
‎Petrecerea peranakană se cheamă ‎tok panjang, ‎adică „masă lungă”.
‎Toată masa ar fi plină de farfurii.
‎- Asta ne place. ‎- Da.
‎- Începem cu salata? ‎- Da.
‎E o specialitate indoneziană.
‎E marinată în floare de Etlingera elatior, ‎limetă și chili.
‎E o salată proaspătă complexă.
‎- Îți place? ‎- Da.
‎- E astringentă și proaspătă. ‎- Doamne, ce bună e!
‎Unele mâncăruri îți vor părea cunoscute.
‎Curry-ul de pui are câte o variantă ‎în fiecare cultură din Singapore.
‎Așa.
‎E un preparat emblematic, ‎având influențe din toată regiunea:
‎Indonezia, Thailanda, Java, Malaezia.
‎Îți place?
‎- Fantastic. ‎- Bun, nu?
‎Asta e ‎buah keluak, ‎un soi de nucă neagră ‎dintr-un copac indigen din Indonezia.
‎E o delicatesă din bucătăria peranakană.
‎Malaezii și chinezii nu o folosesc.
‎Doar indonezienii, ‎peranakanii și singaporezii.
‎- Cum se cheamă nuca? ‎- ‎Buah ‎înseamnă fruct.
‎- Buah. ‎- B-U-A-H. Înseamnă „fruct” în malaeză.
‎Keluak ‎e chiar numele nucii.
‎Crude, nucile culese din copac ‎sunt foarte otrăvitoare.
‎Sunt pline de cianură. Mai ia!
‎- Serios? ‎- Da.
‎E ca peștele-balon?
‎Dacă nu-l prepari cum trebuie, mori?
‎Crudă, nuca e plină de cianură.
‎Așa că se fierbe ‎și se îngroapă 40 de zile,
‎ca cianura să se scurgă din ea.
‎Cine a descoperit asta?
‎Câți or fi murit până au conchis ‎că 40 de zile e bine?
‎„Câte zile au trecut? Stai așa! ‎Zic să o mai lăsăm o zi. Bine, gustă tu.”
‎Cel mai apropiat ca gust mi se pare ‎mole.
‎- Acum e acum. ‎- Da.
‎Sper că nucile au stat destul în pământ.
‎Îți place?
‎Merită să și mori.
‎Delicios! Cui nu i-ar plăcea?
‎Apropo, se vedea după aspect ‎că o să fie iute.
‎- Mănânci iute? ‎- Da. Sunt peranakană. Dacă n-aș mânca…
‎- Ți-ar fi greu. ‎- M-ar certa mama.
‎Ție ți se pare iute?
‎Merge.
‎Cred că ești tu mai sensibil.
‎Mă știe de zece minute.
‎M-a citit.
‎Spectaculos de delicios. Absolut unic.
‎Condimentele și toate celelalte gusturi ‎sunt bine echilibrate.
‎E nemaipomenit.
‎Singaporezii ar zice că e s‎hiok.
‎- Shiok. ‎- S-H-I-O-K.
‎Nu are echivalent în alte limbi.
‎În singaporeză înseamnă:
‎- …„E fenomenal. E extraordinar.” ‎- Shiok.
‎Da. Bagi ceva în gură și zici: ‎„Shiok, măi!” Știi?
‎E ‎shiok.
‎Da, exact.
‎După masa asta, te întinzi în pat.
‎Acum îmi zici?
‎Nu pățești nimic. ‎Nimeni nu slăbește în Singapore.
‎Culmea eleganței coloniale în Singapore ‎este legendarul hotel Raffles.
‎Numit după ofițerul britanic ‎care a întemeiat țara,
‎e unul dintre cele mai vechi ‎și luxoase hoteluri din Asia.
‎Aici se află și Long Bar,
‎unde a fost inventat ‎renumitul Singapore Sling.
‎Să bem unul!
‎Eu sunt Rodolfo. Îmi pare bine. Bun venit!
‎Mulțumesc. Ce frumos e aici! Ia te uită!
‎- Ați mai băut Singapore Sling? ‎- Niciodată.
‎- Îl încercați într-un loc emblematic. ‎- Unde a fost creat.
‎Începem cu ananas, suc de limetă…
‎Până acum e o băutură foarte sănătoasă.
‎Urmează alcoolul ‎și partea dulce a cocteilului.
‎Lichior de vișine, curaçao, Grenadine.
‎Și, fiind o băutură britanică ‎din era colonială,
‎câteva măsuri de gin.
‎Asta pentru ce e? Ia te uită!
‎E un multishaker.
‎Putem să agităm 18 cocteiluri odată.
‎Înainte trebuia…
‎Opt sute pe zi. Opt sute.
‎- Deci așa economisiți… ‎- Vreți să faceți dv.?
‎Vreau să faci tu, ca să iasă bun.
‎Bine. Unu, doi, trei, și.
‎Agitat, nu amestecat.
‎Ce frumos!
‎Obiceiul la Long Bar e un Singapore Sling…
‎- Noroc! ‎- Și arahide.
‎- Primesc un sac de arahide? ‎- Da.
‎O să fac mizerie.
‎Asta e și ideea.
‎Mănânci și arunci coaja pe jos.
‎- Pe jos? ‎- Da.
‎Stați să vă ajut. Așa…
‎Bine.
‎Dar mă simt vinovat.
‎Veniți la Raffles și beți Singapore Sling.
‎Alunecă pe gât foarte ușor, ‎poate prea ușor.
‎Nu se simte tăria.
‎- Ucigașul tăcut. ‎- „Ucigașul tăcut.” Rodolfo!
‎E rândul dv.
‎- Gata? Învârt ‎- Gata.
‎Sunt extenuat.
‎Bateți palma! Bravo!
‎Sunt un barman excelent.
‎Da! Cineva o să fie fericit.
‎Cine vrea un Singapore Sling?
‎- Tu ai băut? ‎- Nu.
‎Katie?
‎Dă-i-l lui John.
‎Ian.
‎Poftim!
‎Beți!
‎- Noroc! ‎- Noroc! Trăiască Singapore!
‎Unul pentru puiul meu
‎Și unul pentru drum
‎Foarte bine, bravo!
‎Împărțim bacșișurile, da?
‎Acum vreo șase ani, ‎un bucătar australian pe nume David Pynt
‎a deschis în Singapore ‎un restaurant numit Burnt Ends.
‎Azi iau cina acolo cu patronul, ‎Loh Lik Peng.
‎Noroc!
‎Restauratorul singaporez deține ‎cele mai ‎shiok‎ localuri din oraș.
‎Fiecare milimetru e lins de flăcări. ‎Acesta e specificul stabilimentului.
‎Nu știam dacă va prinde. Ne-am aventurat.
‎Habar n-aveam dacă singaporezii ‎vor priza barbecue-ul australian.
‎- Gătitul la para focului… ‎- De ce nu? Sună bine.
‎- Există adevăruri universale. ‎- Exact.
‎- Ce se face la foc de lemne are gust bun. ‎- Delicios.
‎Nu suntem la Outback Steakhouse.
‎Nu la miniaturi și o influență japoneză ‎te aștepți într-un local axat pe barbecue.
‎- Ce e? ‎- Ou de prepeliță afumat cu caviar.
‎Ou de prepeliță cu caviar.
‎E un fel clasic. E în meniu de la început.
‎Firește, fiindcă e fenomenal.
‎De-aici o luăm la vale. ‎Bucură-te cât poți.
‎Crostini ‎din făină arsă și ‎taramosalata.
‎Uimitor!
‎Marmeladă de vită și murăturile casei.
‎Marmeladă de vită și murăturile casei! ‎Mâncarea asta mă face fericit.
‎Mâncarea asta e incredibilă.
‎Inventivă și hoață de nu se poate.
‎Păzea! Faci și varianta pe mare?
‎- Nu. ‎- Nu vrei sfaturi de la bărbați, nu?
‎Vită, icre de arici de mare și caviar.
‎Alte ingrediente demne de un nabab.
‎Arici de mare…
‎Ăsta e ‎omakase, ‎varianta barbecue.
‎Nu vreau să te pun în încurcătură, ‎dar ăsta e cel mai bun, nu?
‎- Absolut. ‎- Da?
‎Absolut.
‎Locul ăsta are tot ‎ce-mi place la un restaurant.
‎Un bucătar umblat prin lume,
‎care face ceva ce poate n-ai găsi ‎în orașul unde te duci.
‎Cum ar fi barbecue australian ‎în Singapore.
‎- De ce Singapore, oameni buni? ‎- De ce nu?
‎„De ce nu” e bine.
‎Am început cu un local volant în Londra, ‎unde am construit cuptoarele și grătarele.
‎Iarna am închis forțat ‎și am plecat prin lume cu soția.
‎Am primit un telefon de la Peng ‎și am ajuns în Singapore.
‎- Voi le-ați construit? ‎- Da, noi.
‎Patru tone, cavitate dublă.
‎Ajunge până aproape de 650 °C.
‎Ăsta pare ‎unagi.
‎Unagi.‎ Țipar și măduvă.
‎- Țipar și măduvă. ‎- Te-am auzit, mă…
‎Mă minunam și eu. ‎Aici sunt două îmbucături.
‎- Și eu zic. ‎- Se poate dintr-o îmbucătură.
‎Am reușit.
‎Atâtea feluri! Atâtea miniaturi!
‎Atâtea gusturi!
‎Un acordeon de carne de porc.
‎E suculentă carnea, bună.
‎- Merge? ‎- Merge.
‎Până acum tot ce am mâncat ‎a fost delicat și frumos.
‎Un barbecue frumos.
‎Când mai vezi așa ceva? Zău!
‎Crab regal, unt noisette cu usturoi ‎și un pic de trufe.
‎„Un pic de trufe”, cică.
‎- Îmi place. ‎- Uneori te simți norocos.
‎Nu?
‎Coace crabul la foc și apoi…
‎Când crezi că ai terminat masa, vine asta…
‎E groasă!
‎Așa mai merge!
‎Da.
‎E specialitate.
‎Cât maturați carnea?
‎- Asta a stat 78 de zile. ‎- 78 de zile!
‎Peng primește salată.
‎- Legume? ‎- E la regim.
‎L-a instruit nevastă-mea.
‎E perfectă așa, în sânge.
‎Ideală.
‎E o apoteoză fabuloasă.
‎Friptura te-a dat gata, ‎ești fericit, nu-ți mai trebuie nimic.
‎Și apoi…
‎urmează desertul.
‎Un sendviș cu carne!
‎Doamne ferește!
‎Ăsta e legendar.
‎Totul a fost legendar.
‎O să fie bun.
‎Fâșii de carne de porc, varză, ‎cheddar, chiflă cu susan negru.
‎Fiind australian, el îi spune ‎„sanger”.
‎Când scoatem cartea de bucate, ‎o să fie și rețeta asta în ea.
‎Cel mai bun din lume. Da.
‎Am găsit dragostea în Singapore!
‎Îmi place mult profilul orașului.
‎Este o minune a lumii.
‎E regulat de stat,
‎care caută soluții inovatoare ‎de maximizare a spațiului insular,
‎creând totodată beneficii pentru cetățeni.
‎Cele mai bune exemple în acest sens ‎îl au în comun pe dumnealui,
‎arthitectul israelo-canadian Moshe Safdie.
‎I-am admirat Bijuteria de cascadă ‎la Aeroportul Changi.
‎Dar marea capodoperă a firmei sale ‎în Singapore
‎e Marina Bay Sands Hotel, ‎o culme uluitoare a ingineriei.
‎L-ați văzut în filme.
‎E clădirea-simbol a orașului Singapore.
‎A fost deschis în 2010.
‎Cele trei turnuri găzduiesc un centru ‎de conferințe, un cazinou, un hotel
‎și cea mai lungă piscină „infinită” ‎din lume.
‎Dedesubt nu era loc pentru aceste dotări.
‎Moshe a sugerat s-o punem deasupra.
‎Ceea ce e logic. Am zis: „De ce nu?”
‎Dar nu se mai făcuse.
‎- Eu n-am mai văzut. ‎- Există un conector.
‎Charu Kokate e arhitect-șef în Singapore ‎la firma Moshe Safdie Architects.
‎Am norocul să mă întâlnesc cu ea azi.
‎Clădirea e spectaculoasă, ‎unică și totodată ludică.
‎Noi am proiectat-o ‎și am construit-o cu mult entuziasm.
‎Fără entuziasm, ‎nici rezultatul nu va entuziasma.
‎- Normal! E valabil pentru orice. ‎- Da.
‎Emisiunea asta vorbește mult ‎despre mâncare.
‎Bucătarul trebuie ‎să fie mulțumit de preparat.
‎Da.
‎Dar, cu cât călătoresc mai mult,
‎cu atât îmi dau seama ‎cât de mult contează arhitectura
‎pentru oraș și pentru lume ca întreg.
‎Da. Când am proiectat clădirea,
‎am conceput-o cu gândul ‎că o să facă parte din cartier, din oraș.
‎Am satisfăcut cerința programului, ‎dar și nevoia civică a societății.
‎Cum vor folosi cetățenii clădirea?
‎- Țeluri pe termen lung… ‎- Da.
‎Asta e soluția, nu?
‎Când am demarat proiectul,
‎nici nu puteam ajunge la șantier, ‎pentru că nu existau drumuri.
‎- Nu era nimic. ‎- Vai de mine! Cu ce v-ați luptat!
‎Privitorului de rând, ‎clădirea asta i se pare imposibilă.
‎„Cum adică deasupra e o piscină ‎care face punte între trei clădiri?
‎Cum e…?”
‎- Ținută laolaltă? ‎- Da.
‎Piscina e mai ușor de făcut ‎decât capătul ăsta în consolă,
‎care se proiectează în afară.
‎Ai zis „consolă” ‎și mi s-au tăiat picioarele.
‎Hai pe latura aia.
‎Recomand nuca de cocos tânără.
‎Mai facem o vizită la tonetari.
‎Asta face omul în Singapore, ‎mai ales dacă omul sunt eu.
‎N-am mai fost într-un loc unde mâncarea ‎e atât de intrinsecă culturii,
‎încât se identifică cu ea.
‎Fiecare tarabagiu din cartier oferă ‎câte o specialitate.
‎Trebuie făcut turul.
‎Acum suntem la piața Maxwell.
‎Bună ziua! Eu sunt Phil.
‎- Damian. ‎- Bună, Damian!
‎Ai mâinile reci.
‎De la ghiuleaua asta rece ca gheața, ‎plină cu apă.
‎Și maestrul bucătar Damian D'Silva ‎e în juriu la ‎MasterChef: Singapore.
‎Numai bine mă duce să mănânc ‎specialitatea națională, pui cu orez.
‎Adaptare a unei rețete aduse de primii ‎imigranți chinezi din provincia Hainan,
‎puiul cu orez a căpătat popularitate ‎în anii '50
‎și de atunci e nelipsit ‎din piețele alimentare.
‎Sunt trei ingrediente: pui, orez și chili. ‎Asta e tot.
‎Dar puiul trebuie fiert într-un fond bun. ‎Dumnealui face un fond bun.
‎Culoarea orezului o dă fondul.
‎E orez alb îmbibat de supă.
‎- Da? ‎- Da.
‎Mulțumesc.
‎Pune-ți ce condimente preferi.
‎O să te copiez pe tine.
‎- Ești sigur că asta vrei? ‎- Da.
‎- Bine. ‎- Să iasă cum trebuie.
‎- Bine. Eu iau ardei iute… ‎- Da.
‎Și îl pun în orez.
‎Adaug puțin sos negru.
‎Și amestec.
‎De mic mănânc așa puiul cu orez.
‎- Asezonați-l cum vă place. ‎- Exact.
‎Pe gustul vostru.
‎Ce conține sosul negru?
‎- Sunt boabe de soia caramelizate… ‎- E mai gros decât sosul de soia.
‎Hai, gustă din…
‎Să gust doar din orez?
‎Da, te rog.
‎- E delicios. L-aș mânca și simplu. ‎- Clar.
‎Puiul e bonus.
‎- Orezul e regele. ‎- Da.
‎Dar trebuie să-l mănânc și pe el.
‎- Suculent, nu? ‎- Suculent și puțin sărat.
‎E grozav. Câtă savoare!
‎Da. Iar toată savoarea o dă fondul.
‎Se servește rece. Nu știam.
‎- Oarecum. ‎- La temperatura camerei.
‎Se servește și cald?
‎- Nu. ‎- Doar așa?
‎Peste tot se servește ‎la temperatura camerei.
‎Cald, nu ar avea același gust.
‎Nu ar fi așa suculent.
‎Dacă vii din America, ‎puiul ăsta e cu totul altceva.
‎E fantastic.
‎Îmi trebuie șervețele.
‎O să mănânc mult pui.
‎Nu pot rămâne într-o piață.
‎Mă duc la alta, ‎să văd ce bunătăți sunt și acolo.
‎Asta se numește Changi Village.
‎Există multe piețe alimentare, ‎cu multe standuri.
‎Trebuie încercat tot. ‎De-asta mă aflu aici.
‎Aici a fost o cazarmă britanică.
‎Acum e ceva mult mai folositor.
‎Un centru culinar.
‎Aici o să mă îndrume un prieten nou.
‎Asta e cea mai savuroasă cultură din lume.
‎KF Seetoh e un promotor înflăcărat
‎al culturii singaporeze ‎văzute prin prisma mâncării.
‎Bună ziua!
‎Fii atent!
‎Cine nu s-ar opri văzând așa ceva?
‎Vrei pui prăjit.
‎- Anșoa crocantă… ‎- Da.
‎Câte stele are pe Yelp?
‎Pesemne ăsta e bun.
‎UN MILION DE STELE
‎KFC, cum îi spun eu,
‎m-a adus în piața asta ‎pentru specialitatea locală,
‎preparatul malaezian ‎nasi lemak.
‎Suntem în zona de război ‎nasi lemak‎.
‎Sunt vreo cinci-șase standuri ‎cu ‎nasi lemak.
‎- Cum știm pe care să-l alegem? ‎- Nu știm.
‎- Trebuie să încercăm mai multe. ‎- Exact.
‎Nasi lemak‎ se mănâncă de obicei dimineața.
‎Ce peștișor e ăsta?
‎- Macrou, cred. ‎- Macrou?
‎Pare ucigător de iute. Așa e?
‎- E criminal de bun. ‎- „Criminal de bun”?
‎Nasi lemak‎ se traduce ca „orez bogat”. ‎Nu mă întreba de ce.
‎E fiert în cocos, cu fulgi de sare ‎și frunze de padan. Simți?
‎- E sărat, dulce și aromat. ‎- Superb.
‎Pentru sos, se zdrobesc multe hașme, ‎usturoi, chili uscat și chili proaspăt.
‎Unii adaugă creveți uscați, ‎chiar și citronelă.
‎Se amestecă și se prăjește totul până… ‎Cât de lungă e emisiunea?
‎Ca să fie toată lumea mulțumită, ‎se pune și ceva prăjeală.
‎Pui prăjit, pește prăjit și…
‎anșoa crocantă.
‎- Ăștia sunt anșoa? ‎- Da.
‎- Richard! ‎- Bună!
‎Ce ai adus? Încă?
‎E același fel, cu alte toppinguri.
‎Da, alte toppinguri.
‎Așa mănâncă cei care nu se pricep. ‎Se reped la carne.
‎Dacă ești cunoscător, faci urgie aici.
‎Astea două contează.
‎Marile vedete sunt pasta de chili ‎și orezul cu cocos.
‎Exact. În rest ai actori secundari.
‎- Actori secundari? ‎- Asta e marea sculă pe basculă.
‎Trebuie să găsim ‎cel mai bun actor secundar.
‎Și cel mai bun actor principal ‎și cel mai bun film.
‎- Ne înfigem? ‎- Tu ești cel mai bun actor. Hai!
‎Restul sunt atracții suplimentare.
‎- Da… ‎- Se face așa…
‎Bine că ți-am arătat cum nu se face.
‎Mă pricep să nu fac cum trebuie.
‎Aici e un ou prăjit.
‎- Altă atracție suplimentară. ‎- Da.
‎Excelent! Îmi place.
‎E un mic dejun național pentru toată ziua.
‎- Are… ‎- Mi-a venit chelnerul! Hei, băiete!
‎Ce e acolo? Un hotdog!
‎Se acceptă orice ‎la capitolul actori secundari.
‎Orice e permis.
‎E foarte bun.
‎- O să caut. Îmi place. ‎- În Los Angeles?
‎- Da. ‎- N-o să fie așa bun.
‎Și clar nici așa ieftin.
‎Acasă cât ai da pe asta?
‎- Un preț decent. ‎- Pe asta? Aș zice vreo 15 $.
‎Ați auzit? Cincisprezece biștari.
‎Voi de ce dați cu patru?
‎Am citit că, deoarece mâncarea ‎e foarte ieftină în piețele alimentare,
‎mulți nu mănâncă acasă.
‎Numai piețele alimentare publice vând ‎un milion de mese pe zi.
‎- Ce? ‎- Lumea nu gătește.
‎Suntem răsfățați cu bunătăți ieftine.
‎Cum reușesc să trăiască?
‎- Vând mult. ‎- La volum.
‎Unii nu țin pasul și dau faliment.
‎Și ăsta e cel mai scump oraș din lume.
‎- Paradoxal, nu? ‎- Da.
‎Simt o afinitate cu tonetarii.
‎- Ei perpetuează tradiția culinară. ‎- Adică cultura.
‎Da, e o cultură.
‎Uită-te bine la bucătari.
‎Mulți dintre ei sunt bătrâni.
‎Mă tem că se va pierde mult ‎dacă nu se iau măsuri.
‎Toată cultura e în pericol de dispariție.
‎Ca acasă, trebuie să prețuim mâncarea ‎ș pe oamenii care o fac.
‎Seetoh militează ‎pentru ocrotirea culturii tonetarilor
‎prin declararea ei ‎patrimoniu imaterial UNESCO.
‎- Voiam să încerc mai multe sosuri. ‎- Încearcă-le pe toate.
‎Simți diferența?
‎Nu cred. Tu?
‎Ăsta e foarte politicos.
‎Foarte politicos?
‎Ăsta a fost cel mai obraznic.
‎Cel mai picant?
‎Îți dă o senzație de dulce ‎și te plesnește când nu te uiți.
‎Ca nevastă-mea.
‎În Singapore se petrece acțiunea filmului ‎Asiatici bogați și nebuni.
‎Tan Kheng Hua a jucat rolul mamei.
‎Mă întâlnesc cu ea la Gardens by the Bay, ‎unde există o junglă tropicală interioară.
‎Au și afară, dar au vrut și înăuntru.
‎- Stai puțin! ‎- Poftim?
‎Parcă s-a sfârșit lumea, ‎iar aici era o parcare acoperită
‎și s-a întâmplat chestia asta.
‎E un alt fel de parc tematic.
‎- Da. ‎- Ia uite!
‎- Astea sunt dionee adevărate. ‎- Da.
‎Aia e o dionee, o plantă carnivoră.
‎E carnivoră. Păzește-ți nasul!
‎- Hai să… S-ar ospăta pe cinste planta. ‎- Vezi degetul!
‎Ia uite!
‎Urcăm?
‎Am o întrebare despre titlul filmului.
‎Dacă ai califica de bogată și nebună ‎orice altă nație,
‎ar fi aproape peiorativ.
‎Ce părere ai?
‎O să vorbesc în nume propriu.
‎Pentru că suntem asiatici,
‎îmi permit să râd de mine.
‎Nu mă simt jignită.
‎Eu sunt evreu. ‎În asta constă tot umorul nostru.
‎Da.
‎Extraordinar!
‎Maică Precistă!
‎Ar trebui o balustradă mai înaltă.
‎Noi nu avem cascade naturale.
‎- Nu știam. ‎- Ei bine, nu avem.
‎Așa că vă faceți în aeroport și în domuri.
‎- Ni le facem singuri. ‎- Da.
‎Superb! Îmi place.
‎„Dacă vă simțiți rău sau amețit, ‎aveți probleme cu inima sau tensiunea
‎sau vă temeți de înălțime,
‎vă sfătuim să nu treceți mai departe.”
‎Păi fii atent aici, Phil!
‎Suntem la cucurigu.
‎Avertismentul ăsta n-ar trebui pus jos, ‎înainte să urci până aici?
‎Bună!
‎Ce faceți?
‎Facem bine.
‎- Ia uitați ce am! ‎- Ce-i aia?
‎Tu ce crezi?
‎Ce e?
‎- Pare nucă de cocos. ‎- Bravo!
‎Au aici o mâncare pe gustul tău.
‎Pui cu orez.
‎Adaugi sos picant, amesteci orezul ‎și așezi puiul deasupra.
‎E specialitatea națională.
‎Întremătoare.
‎- Mic dejun, prânz sau cină? ‎- Cred că se mănâncă toată ziua.
‎Cât de cosmopolit e?
‎Se întrec arhitecții lumii ‎să construiască în Singapore?
‎Există un vestit arhitect ‎israeliano-canadian, Moshe Safdie.
‎El și firma lui au construit ‎cea mai mare piscină „infinită” din lume
‎în vârful unui hotel uriaș.
‎Nu poți să înoți peste margine, nu?
‎- Nu. ‎- Există măsuri de protecție?
‎Există măsuri de protecție. ‎Nu înoți și cazi de pe clădire.
‎Ai înota într-o asemenea piscină?
‎Nu.
‎Nu-mi place să înot în nicio piscină.
‎Îi place să le vadă.
‎- Nu mă deranjează să le văd. ‎- Vezi?
‎Ai vreun banc?
‎Care e cântărețul lui preferat? ‎Ăla cu chitara. Cum îl cheamă?
‎- Bruce Springsteen? ‎- Așa!
‎Bruce Springsteen a fost acolo ‎și au botezat orașul după el.
‎Sing-a-poor.
‎- Asta e gluma zilei. ‎- Asta e gluma zilei?
‎Sing-a-poor.
‎M-am prins din prima.
‎Cântăreț sărac.
‎M-am prins. Cu cât explici mai mult, ‎cu atât e mai amuzant.
‎Nu poate să fie asta gluma. ‎Trebuie să ai o glumă bună.
‎Îți mai spun un banc, ‎dar nu știu dacă îți e de folos.
‎Am mai avut unul din astea, dar zi.
‎Dl și dna Goldberg se duc la doctor.
‎Dna Goldberg îi zice ‎să se uite la bărbatu-său.
‎Doctorul îl examinează, după care zice:
‎„Soțul dv. are o problemă cu sexul.
‎Mi-a zis: «Prima dată e bine,
‎dar a doua oară mă trec toate nădușelile, ‎transpir ca naiba.
‎La sfârșit sunt fleașcă. E un chin.»
‎Puteți să-mi explicați?”, zice doctorul.
‎Cică: „Da.
‎Prima oară e în noiembrie, ‎iar a doua oară, în iulie.”
‎Hai c-a fost bun! Max, oameni buni!
‎Îl știi pe unul Fred Summer?
‎Nu, de ce?
‎El mi-a făcut cunoștință cu mama ta.
‎Și?
‎A murit.
‎Condoleanțe!
‎Mersi pentru finalul bun!
‎Așa-i în showbiz.
‎Doamne!
‎La revedere!
‎E ultimul popas al excursiei. ‎Merg la localul lui Bjorn, Artichoke.
‎Bjorn dă o turnură singaporeză ‎felurilor clasice din Orientul Mijlociu.
‎Asta ce e?
‎Vânătă coaptă, brâncă,
‎hummus, ciuperci, sfeclă și dukkah.
‎E grozav.
‎Am vrut să împart această masă ‎cu noii mei prieteni: Damian, KF
‎și mijlocitorul nostru, Milton.
‎Ploua cu găleata.
‎Auziți cum plouă!
‎Există ceva mai bun de făcut ‎când plouă afară?
‎- E plăcut, nu? ‎- Aici e plăcut și primitor.
‎- Așa se întâmplă dacă vii în decembrie. ‎- Doar în decembrie.
‎Te întreabă acasă cum a fost ‎și zici: „Ud și delicios.”
‎„Ud și delicios.” Așa mi se zice.
‎Asta zici că e chiflă cu caviar ‎și brânză topită.
‎Crab Suzuki
‎cu caviar și pieliță de pui.
‎Super!
‎Mâncare singaporeză ‎cu influențe orientale.
‎Mâncare din Orientul Mijlociu ‎interpretată de un singaporez.
‎Lumea e minunată când o amesteci laolaltă.
‎Ador oamenii talentați ‎care apreciază ce e bun.
‎Ei fac lumea mai bună.
‎Cu toții putem fi bucătari buni.
‎Dar numai maeștrii transmit experiențe,
‎creează amintiri,
‎povestesc o cultură.
‎Oare se va stinge ‎cultura tradițională a tonetarilor?
‎Da, dacă nu o salvăm.
‎Perpetuează cultura, valorează cultura.
‎Și găsește posibilități noi
‎pentru umilul fel unic, pentru micul ‎întreprinzător cu un singur produs.
‎Asta e sepie.
‎Șaorma de sepie cu untură.
‎- Cu grăsime de pui? ‎- Da.
‎Cine vrea să piară de sabia asta?
‎Tipul ăsta ne omoară.
‎- Creveți cu harissa verde. ‎- Creveți…
‎Îmi place enorm. Câte puțin din fiecare.
‎- Faci mini sendvișuri. ‎- Da.
‎- Și vorbești în timp ce mănânci. ‎- Firește.
‎Viața e scurtă.
‎Viața e scurtă. Vorbește cu gura plină.
‎Ce trei cuvinte ai alege ‎să descrii gastronomia singaporeză?
‎- „Mai dă-mi.” ‎- Asta cam așa e.
‎Sunt îndrăgostit de toată lumea. ‎Oamenii sunt drăguți. Cultura e plăcută.
‎Mâncarea n-are egal.
‎Confluența atâtor influențe uluitoare ‎face din Singapore un corn al abundenței.
‎Nu e de ajuns o ședere scurtă.
‎Nu e un oraș mare, dar ceva îmi spune ‎că abia am cunoscut o câtime din el.
‎Mi-a scăpat ceva?
‎- Crabul meu cu chili. ‎- N-ai mâncat ‎bak kut teh‎.
‎Nu încă.
‎N-ai mâncat ‎nici char hae mee, ‎nici ‎char kway teow.
‎E vina lui Richard.
‎- Noroc! ‎- Pentru Singapore.
‎- Pentru Phil. ‎- Pentru întoarcere!
‎Bine!
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Cineva
‎Vă rog, cineva
‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Vă rog, cineva ‎Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
‎Cineva să-l hrănească acum
‎Subtitrarea: Steliana Palade