-Привіт! -Дякую.
Прошу.
Як справи?
Щасливий і голодний чоловік
Морем, суходолом відкриває світ
Він хоче осягнути, і недарма
Мистецтво пасти, свинини, курки та ягня
Він приїде до вас
Прилетить він до вас
Заспіває для вас
І станцює для вас
Він посміється з вами
А ще поплаче з вами
І лиш одне попросить натомість Хто-небудь, будь ласка
Хтось, нагодуйте Філа
Нагодуйте якнайшвидше
ХТОСЬ, НАГОДУЙТЕ ФІЛА СПРАВЖНЄ ОРЛАНДО
У дитинстві ми з Річардом нікуди не ходили.
Ми жили в передмісті Нью-Йорка.
І ми ніколи не подорожували.
Нарешті, у 1972 році наші батьки забронювали поїздку до Флориди.
На жаль для них, ми якраз дізналися,
що за рік до поїздки
в Орландо відкрилося місце, під назвою «Дісней Ворлд».
Тож ми щодня протягом восьми місяців надокучали батькам,
поки вони не змирилися і не сказали, що ми на день поїдемо в «Дісней Ворлд».
Коли ми приїхали туди, було дуже спекотно й людно,
ми стояли в черзі
з купою квитків.
І в одну мить мама повернулася до мене і спитала:
«Тобі подобається?»
І я сказав: «Це найкращий день у моєму житті».
Тож якщо ви думаєте, що цей епізод буде
про найвідоміші місця Орландо, то подумайте ще раз.
Я тут, щоб змінити вашу думку про Орландо.
Усе в місті крутиться навколо розваг, але крім парків розваг, він має свою історію.
Ви знали, що тут чудова кухня?
Я не знав, але можна було здогадатися,
адже сюди приїжджають люди з усього світу.
І вони привезли сюди свою культуру й кухню.
Перша зупинка «Кроканте», ресторан пуерто-риканської кухні.
-Ось і зірка. Привіт, Ямуелю. -Як ти, Філе?
Це шеф Ямуель Біґіо.
Радий, що ти тут.
Я читав, що «кроканте» означає хрусткий і хрумкий.
Так. Ми на цьому спеціалізуємося. Ми повільно готуємо на малому вогні.
-І так створюємо хрустку свинячу шкірку. -Так.
-Зараз повернуся. -Я чекаю.
В Орландо найбільша діаспора пуерториканців за межами Нью-Йорка,
тож тут багато постійних відвідувачів. А ось і справжній фанат ресторану Луїс.
Що тут твоє улюблене?
Тут це називають арані-тако. Готують його зі смаженого плантана.
Замість тортильї.
Так. А це пульпо, у перекладі — восьминіг.
Але разом вони прекрасно поєднуються.
А ти знавець.
Ямуелю, я в захваті. Боже мій.
Це свинячі ковбаски, ми самі їх готуємо.
Це свинячий шлунок, ми називаємо його куахо.
-Тако з восьминогом. -Луїс мені казав.
Запечений чичарон.
А це такі пуерто-риканські цукерки. Беремо свинячу шкіру і запікаємо.
Так вона стає дуже хрусткою.
Ось.
Луїсе, ти куштував?
-Це чичарон. -Чичарон.
Скуштую тако.
Луїсе. Дивися.
Восьминіг просто ідеальний, ніжний.
Поркета.
Готовий, Філе?
Йолки!
Я недостойний.
Гляньте на цю поркету.
Гляньте.
Дивіться і слухайте.
Чуєте, як потріскує?
Це «Кроканте».
То це вечеря і шоу разом. Але, певно, більше шоу.
Подивіться, яка пара йде. Щойно з гриля?
Так.
Поркета — італійська страва, але Ямуель надає їй латино-карибський відтінок,
додаючи лайм, орегано, кмин і куркуму.
Я такий радий. Боже.
А ось і серединка рулету.
Боже мій, що я… Я не…
Хрустка свиняча рулька. Така соковита.
Ясно.
Не знаю, що робити. Їсти ще першу страву?
Але я ж не доїм. Маю далі куштувати.
Божественна свинина. Свинину всім.
Смачно?
Іноді слів недостатньо.
На щастя, у Ямуеля є друзі, які можуть краще описати їжу, що я куштую.
Хай живе «Кроканте»!
Кілька місяців тому я був у турі з книгою, я їздив і проводив виступи наживо.
В Орландо я зустрінуся з кулінарною критикинею
Емі Дрю Томпсон.
Вона пообіцяла показати, де в місті найсмачніше,
тож ми в «Іст-енд Маркет».
Боже мій. Чудово. Буде дуже смачно.
-Метт Гінклі. Це «Гінкліс Фенсі Мітс». -На футболці напис «незвичне».
-Таке й готуємо. -Незвичне.
Сюди мене привела ця пані.
Ти як посол доброї волі в Орландо.
Я дуже цьому рада, бо насправді
люди й не думають про цей бік Орландо.
Стільки кухарів готують креативні…
-Так. Як ти. -Ось і приклад.
Качиний паштет, хот-доги з антилопи.
Так. Ми багато чого веземо з місцевих ферм.
-З Флориди? -З самого Орландо.
Ми майже все замовляємо. Скуштуємо, коли сядемо за столик.
Зараз наїстеся.
Ми зробимо велику м'ясну нарізку
й кілька сандвічів.
Гаразд. Я в захваті. Боже.
Поки ми тут, почнімо з цього амюз буша.
Скуштуймо?
БЛТ із качкою і яйцем.
-Отак. -Будьмо.
Скуштуймо.
Саме вчасно.
Це точно не недобре.
Цікаво ти закрутила.
Метт отримав багато похвал за ці сандвічі, і мою теж.
Додаю ще й свою.
-Дякую, друже. -Кращий.
-Орландо! -Орландо.
За метр звідси «Ля Фем дю Фромаж».
Це покровителька манчего.
-Привіт. -Привіт, як справи?
-Філ. -Я Тонда.
Рада знайомству.
Радий, що ми тут.
-Вітаємо. -Тут найкращі сандвічі із сиром на грилі?
-Так, у нас вони непогані. -Боже.
Це «Трюфельна свинка».
Ми готуємо трюфельну масляну суміш.
Це «сотоценере аль тартуфо»,
італійський трюфельний сир. Дуже смачний.
Там ще копчений бекон.
Боже мій.
Який смачний сандвіч. Якщо любите сандвічі з плавленим сиром…
Дівчатка!
Неймовірно. Як же смачно.
-Так? -Так!
Я так люблю здивовані й щасливі обличчя людей, коли вони куштують. Отакі.
Один із найсмачніших сандвічів із сиром у світі.
-Будьмо. -Чудово.
Тут не лише кіоски. Тут є і місця, де сісти можна.
Наприклад, «Дому», там роблять локшину. І сісти можна.
-Скуштуємо смаколики, що тут готують. -Боже мій.
А ось і Метт повернувся.
Отакої!
Паштет з кролятини з багетом.
Карі зі свинячої голови з фісташками й чорносливом.
Отакої. Якщо не проти, я все з'їм.
Ні. Припаси місце для курки.
-Припасу. -Ось і вона.
Ось і курка.
Нічого собі!
Курка, салат і консервований лимон.
Я вже його куштувала. Такий кайфовий лимонний присмак.
Смакота.
Метте. За тебе, друже.
За тебе.
Будьмо. Дякую.
-Кращий. -Смачного.
-Привіт. -І Тонда тут!
-Боже мій. -Як ви?
Хвилинку. Звільню місце.
Тут усі турбуються, щоб у мене, бува, їжа не закінчилася.
Це мене радує.
Блакитний сир «руг рівер».
-Можна? -Звісно.
Дати тобі спочатку?
Ніби сирна помадка.
Так.
-Смачно? -Так.
-Пританцьовуєш? -Так. Дякую.
-Дуже смачно. -Я рада.
-Смачного. -Це неймовірно.
-Парад смакоти. -Так?
Тобі посилка.
А ось власник і шеф «Дому», Сонні Нгуєн,
з курячими крильцями й раменом.
І наш фірмовий рамен тонкоцу, також відомий як Річі Річ.
Почуваюся Річі Річем. Озброїшся?
-Боже мій. -Ось так.
Боже. Бульйон такий густий.
Ніби рідка підливка.
Так?
Сонні!
Рівень японської кухні.
Це найсмачніший суп у світі.
Так, він унікальний, бо ми готуємо шоу місо,
а ще в нашому місо є свинячий фарш
і червоне місо.
Стільки смаків.
Яйце традиційно не так готують.
Чекай. А що ти зробив з ним?
Зазвичай його маринують із додаванням соєвого соусу,
А ми зверху його зацукрували.
Баланс солодкого й солоного.
Можна ще одне?
Так.
І останнє — десерт.
Знаєте «Гідеонс»?
Усі, хто приїжджає в Орландо, його знають.
Привіт, Стіве.
Ним керує божевільний вчений Стів Льюїс.
Випічка — це моє стресове хобі.
Жартую, що секретний інгредієнт печива — мої сльози.
Усе почалося з печива із шоколадною крихтою. Скуштуймо.
-Гаразд. -Ви гляньте.
Кожне печиво важить небагато — грамів 200.
Готувати їх треба понад добу.
Оце правильна реакція.
Щасливий танець «Гідеонс».
На вигляд це — цукровий бум, але це не так.
Я додаю чорний шоколад, щоб збалансувати смаки.
Головне — печиво з насиченим смаком, а не повен рот цукру.
-Останнє дуже легко зробити. -Ти звідси?
Я зі Стейтен-Айленда, живу в Орландо понад 20 років.
Я спостерігав, як мережеві ресторани
замінювалися місцевими.
У мене маленький місцевий бізнес, але в мене є точка в «Діснеї».
Американська мрія. Ось і вона.
Пам'ятаєте нашу сімейну поїздку в 1972-му?
А ще ми благали батьків поїхати в «Еверглейдс» у Флориді.
Ми туди поїхали, і там був алігатор, який робив отак.
Це відео я знімав.
Неймовірна дика природа.
Було взагалі нецікаво.
Було неймовірно спекотно й нудно,
тож Річард подумав, що буде весело знову мене відправити в болото.
-Капітане. -Капітан Кейд.
Я допоможу.
Цього разу на глісері, які я бачив лише по ТБ.
Стрибай праворуч, обережно.
-Ми побачимо алігаторів? -Сподіваюся.
Так. Сподіваюся.
-Філе, одягай. -Заведемося і будемо на холостому ходу.
Мені за щось триматися?
Краще буде, якщо пристебнеш ремінь безпеки.
Підловив!
Щоб знайти алігатора, далеко плисти не довелося.
За ріг завернути й бац!
-Що? -Так.
Жартуєш?
Подивися праворуч від неї.
За кілька метрів з іншого боку маленьке дитинча.
Це велика самка, а лише самки охороняють дитинчат.
Я ні слова не почув.
Це все бутафорія.
Гаразд. Дякую, пані. Живіть довго.
Глянь на того здорованя. Отам, на шляху.
-Він дивиться на тебе. -Отакої!
-Десь під чотири метри. -Боже мій!
Один з найбільших у цьому озері.
Якби він зробив енергійний ривок, виліз би на човен?
Звісно. Минулого року під час шлюбного сезону він нападав на човни.
І там були люди?
Так, довелося чистити сидіння. Стали коричневими.
Ага.
Так, «Еверглейдс» може лякати,
а може й вражати.
Якщо ви в Орландо, вам не обов'язково стояти в черзі,
щоб побачити фальшивих алігаторів у такому ж болоті.
Лише пів години їзди — і дивіться на справжніх.
Час для морозива.
Але це не просте морозиво.
Це філіппінське морозиво.
-Найкраще морозиво. -Найкраще.
Ми в «Сампагіті», якою керують Мері Меркадо й Мо Хасан.
Привіт.
Я прийшов з Анною Ескамані,
держуповноваженою цього округу.
Я ж казав, що повернуся.
Дякую, що повернувся.
Я був тут під час останньої поїздки.
Усе морозиво неймовірне.
Тут є те, що ви ще не куштували, що я не куштував.
Тому стільки людей. Привіт, люди!
Кремове морозиво з гуаявою.
Так. Смакота.
Іриска з соєвим соусом.
-Я минулого разу багато куштував. -Морозиво буко-пандан, на основі кокоса.
-Кокос. -«Буко» — це молодий кокос.
Там кокосова стружка й пандан.
Класно, правда?
Це смак «Сампагіта».
Як назва закладу.
Моя мама готувала мені молочне желе з лічі,
тож це морозиво на її честь.
Це любовне послання Філіппінам,
ушанування спадщини моїх батьків
і їхньої історії через те, що я вмію робити найкраще — морозиво.
Кращої реклами за таке смачне морозиво для Філіппін і не вигадаєш.
У нас є веганський гало-гало культовий філіппінський десерт з льодом.
-Я такого не куштувала. -А варто.
Ось і він. Привітик!
Гало-гало.
Так. Означає «мішай-мішай».
«Мішай-мішай». Я згадав про цей десерт і подумав, що нам треба сюди,
бо це одне з найсмачніших санді у світі.
-Дійсно. -Так. Справді.
-Ти не куштувала його? -Ні, але дуже смачно.
Сидітимемо тут, поки не доїси все.
Для Анни «Сампагіта» — не лише про смак.
Це доказ того, як Орландо перетворюється з індустріального на автентичне місто.
Мері — неймовірний приклад того, як молоде покоління вливається в нашу спільноту
й робить її своєю.
Для мене Орландо завжди було містом іммігрантів,
спільнотою працьовитих
жителів Флориди, які хочуть покращити життя наступного покоління.
Звісно, усі іммігранти приїхали в місто через парк,
це частина історії, але не вся.
-Історія — це люди. -Звісно.
У нас таке молоде місто, ми ще податливі.
Ми формуємо історію та майбутнє Орландо.
Слава Богу, що ти є.
Ти така розумна й весела.
Що ти в політиці забула?
Політики Флориди мають бути позитивним.
Інакше я б сиділа на розі з купою морозива й ридала.
Ніколи не знаєш, де зустрінеш героя.
Познайомтеся з Брендоном Вульфом, який пережив стрілянину у клубі «Пульс»
в Орландо,
одну з найстрашніших подій у цій країні.
І одразу після цього він став активістом
не лише за права ЛГБТК, але й за регулювання обігу зброї.
Люди відчувають, що система проти них,
і один голос не може змінити все.
Має мій голос значення чи ні, я маю його використати.
І сьогодні ми зустрінемося і поснідаємо
в неймовірному закладі «Севен Байтс».
Дякую, пане.
Я в раю.
-Так, це рай. Вітаю. -Вітаю.
А це Тріна Ґреґорі-Пропст.
Тріна — фантастична шефиня і пекарка. Її випічка неймовірна.
Такі великі порції.
-Почнімо з цього. -Почнімо з цього.
Я скоро принесу їжу.
Так, цього ж буде замало.
Це улюблене місце Брендона,
він переїхав до Орландо працювати артистом у «Дісней Ворлд».
Наскільки важко керувати організацією «Рівність у Флориді»?
У наші часи це дуже складна робота.
-Так. -Скажу чесно.
У Флориді багато гарних, добрих, порядних людей.
І саме наша політика все ускладнює.
-Мені за неї соромно. -Так.
Я знав, що можливо жити краще,
і треба було кинути виклик політикам,
які не хотіли ніяк розв'язувати наші проблеми.
Так. Раніше ти був активістом?
Ні.
Тієї ночі я втратив найкращих друзів.
Я боявся, що про них ніхто не дізнається,
що їхні імена просто будуть десь на стіні,
усі пам'ятатимуть їхню смерть, а не прожиті життя.
Марко Рубіо тоді балотувався на перевибори,
я був дуже злий, що він використав «Пульс» як приманку,
щоб його переобрали в Сенат.
Тож я надіслав листа його опонентові:
«Вітаю, це моя історія. Чим я можу допомогти?»
Упевнений, ти можеш пояснити іншим, що не слід чекати,
поки станеться щось жахливе, аби звернутися до влади.
Не чекайте, поки всі про місто заговорять. Треба йти на збори місцевої влади.
Балотуватися, якщо можеш.
Гуртуватися, разом сідати за один стіл…
Важко ненавидіти тих, із ким їси разом.
Треба лише почати.
Боже.
-Ми все принесли. -Гаразд.
Це «Чикен Лікін Гуд».
Печиво з беконом, копченим на яблуневих дровах,
яйце з рідким жовтком, зверху мак енд чіз з п'ятьма видами сиру.
Боже мій. Певно, це найщасливіше місце на Землі.
Так.
Це кубинський сандвіч.
Наш південно-кубинський сандвіч.
Клас.
Оригінальний рецепт нечупари джо з яловичиною і беконом.
Це наш сандвіч із куркою і вафлями «Мінні Перл».
Мінні Перл!
І пиріг у горщику з куркою.
І все?
Ну…
-Клас. -Почнімо.
-Боже мій. -Це дуже смачно.
Смажена курка так хрумтить,
солодкий сироп і солоний соус.
Це повноцінний сніданок.
Цей сироп ми робимо самі,
там купа кленового сиропу й масла,
я його розтоплюю й емульгую масло в сироп.
-І вуаля, ванільно-масляний сироп. -Вуаля, викликайте швидку.
Тріно, це якась іронія.
Місце називається «Севен Байтс» або «сім укусів»,
а страву тут за сім укусів точно не з'їси.
Це правда.
У 2006-му році мені зробили шунтування шлунку, мене наново вчили їсти.
Від семи до дев'яти укусів за один прийом їжі.
Нічого собі.
Ми підтримуємо цю філософію:
«Якщо лише сім укусів, то хай це будуть найкращі сім укусів».
Я бачила, як дівчатка все з'їдають. Не здавайся.
Гадаю, це для тебе виклик.
Бувайте, штани.
Тріна — членкиня ЛГБТК-спільноти,
і вона заявила, що всі, хто не почувається в безпеці
в сучасному світі, можуть приходити в «Севен Байтс».
Чи можна сказати, що в Орландо зараз безпечно?
До нічного клубу «Пульс» Орландо теж був гостинним, інклюзивним місцем.
Про це менше говорили.
А 12-го червня 2016-го вийшли всі.
Усі тротуари були у веселці, амфітеатр у веселці.
Мер одягнув сорочку з написом: «Захист для трансдітей». Підняв ЛГБТК-прапор.
Як нам протистояти, відстоювати права й регулювати політику штату,
а не дивитися, як губернатор просуває себе в президенти?
Хочу, щоб ти став президентом.
НАСА
Пам'ятаю, що в дитинстві я хотів стати
космонавтом.
Я ріс у 60-х,
коли людей запускали в космос,
ми висадилися на Місяць.
Пуск. Наймогутніша космічна машина, яку коли-небудь запускала людина.
Тоді ми дісталися до найвіддаленіших точок за часи існування.
Це був 1969-й.
А сьогодні я зустрінуся зі справжнім астронавтом на мисі Канаверал,
у космічному центрі Кеннеді.
Капітане.
Це капітан Вінстон Скотт.
Для мене велика честь познайомитися.
Навзаєм.
Вітаємо в комплексі для відвідувачів.
Я неймовірно радий тут бути,
а ви так стоїте, наче зі старими друзями зібралися.
Так і є. Тут є мої старі друзі.
Це «Ракетний сад», як можна побачити,
це старі ракети,
деякі з часів запусків «Меркурію».
«Меркурій», «Аполлон».
-«Аполлон-7». -Саме так.
Я бачив, як він злітає.
Я завжди дивуюся розмірам цієї штуки.
Тут лише паливо й ракета.
Але без цього палива їх у космос не відправиш.
Під два мільйони літрів ракетного палива
генерують три з половиною мільйонів кілограмів тяги.
Покидає стартовий майданчик зі швидкістю 160 км за годину.
Найзахопливіший момент у кар'єрі?
Перший вихід у відкритий космос. Коли я одягнув скафандр,
вийшов за межі шлюзу
й підлетів до вантажного відсіку.
Коли я це зробив, то побачив, як ми високо,
як швидко ми летимо над Землею, зі швидкістю 28 200 кілометрів на годину.
Оце ви мандрівник.
Так. Мені пощастило так помандрувати.
Справжній герой. Дякую.
-Радий зустрічі. Дякую. -Капітан!
МАРСОХІД, УСЮДИХІД
Виявляється, дурнів теж готують до космічних місій.
Обережно, я лечу на Марс.
Гаразд, Алехандро. Це ж не туристичний атракціон?
-Цим користуються астронавти? -Саме так.
-Ви точно хочете, щоб я туди ліз? -Звісно ж. Так.
Невеличка поїздка.
Буде схоже на напружені американські гірки.
А чому напружені?
А оці генії стежать за ситуацією.
Бог у поміч.
-Відчалюємо. -Привіт.
Зараз входження.
-Який краєвид. -Круто.
-Гаразд, ми приземлилися. -Так.
Тепер це твоя робота.
Так, штовхай.
Як справляюся?
Відмінно.
Отримуємо координати. Координати один, два, нуль, «ікс»,
три, два, два, «ігрек».
Згенерувати точку.
Боже!
Філіпе, усе гаразд?
Я тут «обракетився».
Ми спробуємо…
Боже!
-Трохи нудить. -Ліворуч.
Філе, ми застрягли.
Лишимося тут жити.
А зараз ми їдемо в район Малий Сайгон,
на чудовий ринок «Тьєн-Ханг» із Рікі Лі.
Рікі — фуд-блогер і син в'єтнамських іммігрантів,
який утік на човні після війни у В'єтнамі.
Після 1975-го року, коли впав Сайгон,
сотні тисяч в'єтнамців покинули країну.
Дехто оселився тут, в Орландо,
і відкрив бізнес, як «Тьєн-Ханг», щоб готувати рідні смаки.
І яка діаспора?
Востаннє нарахували 50 000.
Тут найбільше в'єтнамських компаній, ресторанів і ринків.
Тому люди приходять поїсти, скупитися і згадати рідні смаки.
Так.
Цей банх мі, певно, один із найкращих сандвічів у Флориді.
Так, я згоден.
Я — «Банх Мі Бой».
А сьогодні ним будеш ти.
Свіжий і гарячий. І в'єтнамська кава.
Ну ось. Будьмо.
Ніби кавовий шейк. Смакота.
-Навпіл? -Так.
Який свіжий і… Ти глянь.
Це просто мрія.
Прекрасна кінза, морква, цибуля, трохи майонезу, свинина.
-Особливий сандвіч. -Французьке масло й хліб.
Французьке масло.
Такий ніжний і маслянистий.
Ми друзі, тож треба ділитися.
Ділитися і мінятися.
Яка смакота.
Усі смаки працюють. І багет хрусткий.
Смаки працюють.
Може, ще на роботу замість тебе підуть.
Що ми робимо?
Учимося бути обізнаними.
Ми скуштуємо чотири різних смаки,
з'ясуємо, які вам подобаються, які — ні.
Пояснимо це клієнтам, коли вийдемо на ринок.
В Орландо є чудова організація,
яка вчить дітей, як стати підприємцями.
Продукція — мед, який вони збирають, пакують і продають на місцевих ринках.
Це «Блек Бі Хані».
А це їхня програмна директорка — Алексіс Гікс.
Покладіть на язик,
нехай мед заполонить увесь рот.
Ви маєте відчути всі відтінки смаків.
Сьогодні дегустація меду, діти мають знати свій продукт.
І мені люб'язно дозволили приєднатися.
Це… Удало я прийшов.
Що думаєш?
Смачно. Мені сподобалося.
Трав'яно-квітковий смак.
З апельсиновим цвітом смачніший?
Трохи.
Вони збирали мед?
Вони проходять навчання, 11-тижневий курс.
-Одягаєте захисні костюми? -Так.
Я збирав мед в Ірландії.
Це страшно.
Мені теж було страшно. Але мене не вжалили.
Мене вжалили.
-Через костюм? -Вона залетіла в костюм.
Я більше не прийду.
Чому ви обрали мед?
У нас немає доступу до свіжих продуктів.
До свіжих овочів чи фруктів, які бджоли запилюють і поширюють.
Діти вчаться вести власний бізнес.
Пишуть бізнес-плани, стають сертифікованими бджолярами,
а потім можуть повернутися і працювати з нами, навчати інших студентів.
Смачно.
Так, смачно.
Я і собі купив, і ви теж можете.
А можете просто зробити пожертву тут.
За кілька хвилин від центру Орландо є місто Ітонвілл.
Назва мені подобається, але особливим це його не робить.
Він займає важливе місце в історії афроамериканців,
і тут найкраща місцева їжа.
Сьогодні ми йдемо в легендарне місце «Кук-ен віз Кім».
-Ти Марсель? -Так, це я.
-Я Філ. -Радий знайомству.
-То ти онук Кім. -Так.
Отакої!
Хочете побачити Кім?
Як справи?
Приємно познайомитися.
Тут написано: «Афроамериканська їжа з азійськими нотками».
Так. Я з Таїланду.
Використовуєш азійські спеції?
Так, але свій рецепт нікому не скажу.
Мені й не треба розказувати.
-Треба говорити лише з ним. -Гаразд.
До нас приєднається членкиня місцевої ради Ванда Рендольф.
Де б вона не була,
за нею ідуть цілі натовпи.
Знаю, у тебе були фургончики, ти працювала в інших місцях,
знайшла послідовників.
І бачу чому.
Так. Чому?
-Це моя донька. -Привіт.
Привіт. Як справи?
Яка чудова сім'я. Ти працюєш із сім'єю.
Бачила мого брата?
І як він тобі?
-Класний. -Справді?
Радий знайомству, до побачення.
Ага.
-З чого почати? -М'ясний рулет. Боже мій.
Іноді їси м'ясний рулет і думаєш:
«Чому в ньому стільки хліба?»
-Тут м'ясо. -Бачу.
Зараз відчуєш.
Оце так їжа. Так.
Боже мій.
А тепер батат. Там немає масла, нічого молочного.
Лише батат…
-Гарний у тебе смак. -Я казала.
Привела мене сюди. Це ж смакота.
Софіно, принеси індичі крильця
і полий підливою.
Отакої!
Важко йому буде, коли він звідси піде.
Та я такий і прийшов.
-Так! -Пригощайся, любчику.
-Так. -Куштуй.
Так.
Ви гляньте. І ножа не потрібно.
-Так. -Скуштуймо.
Боже мій. Які жахливі індички були на Днях подяки.
Ага.
А тепер розкажіть мені про це місце.
Бо це історичне місце, Ітонвілл.
Так.
Це найстаріший муніципалітет для афроамериканців
у Сполучених Штатах Америки.
-З 1887-го? -Саме так.
Його заснували вільні раби,
які прийшли сюди в пошуках кращого місця для життя.
Усі жителі Ітонвілля цим пишаються,
і всі знають пані Кім.
У неділю сюди не втиснешся.
Якщо не прийдеш до 10:30 і не станеш у чергу,
то черга буде від дверей до тротуару.
-Як добре, що зараз середа. -Так.
Гаразд.
Розкажи свою історію.
-Я з Таїланду. -Так.
У мене змішана кров. Тато — афроамериканець, мама — таїландка.
Мій колишній чоловік служить у ПС. Він привіз мене з Таїланду.
Я працювала в багатьох місцях, у лікарнях, притулках.
І я казала: «Одного дня я хочу свій ресторан».
І я молилася.
І молилася.
На це пішло 30 років.
Я пройшла довгий шлях.
Можна дещо сказати? Ти на це заслужила.
Так.
Ти на це заслужила. Ти показала, що дає важка праця.
-Так. -Наполегливість.
-Так. Якщо я змогла — ви зможете. -Ти цьому доказ.
-Тримайся за руку. -Саме так.
За руку Бога. І не відпускай, поки він не скаже.
Можна ще індичих крилець?
Зараз буде, милий.
Хтось, нагодуйте Філа
Привітайте Піта Голмса.
Я рідко з тобою бачуся.
Ми з Пітом були разом
на комедійному фестивалі у Ванкувері.
Було чудово, ми повеселилися,
наїлися смачних китайських страв.
-Так. -Я тепер голодний.
Мені принесли бублик з білою рибою.
Обожнюю всю єврейську їжу.
Це треба їсти на камеру?
Скажімо, що так.
На жаль для тебе, це шоу.
Ти знав, що я в Орландо?
Клас. Там чудові й добрі люди.
Мені було б краще, якби й ти їв. Маєш щось?
Маю каву. Чашечка еспресо.
Як мило. Ти наче велетень.
У стилі Сайнфелда.
Люблю вдавати, що готельне мило звичайного розміру, а в мене величезні м'язи.
Нормальний жарт.
Сайнфельд навчив мене, що банальні жарти теж мають право на життя.
Можна іноді щось дурне сказати.
-Ти бачиш, з ким говориш. -Так.
У тебе скоро вийде стендап?
Так. На Netflix. Називається «Я не для всіх».
Піт Голмс, «Я не для всіх».
Я тебе обожнюю.
-І я тебе. -А тепер про головну ціль дзвінка.
-Так. -Розсміши Макса.
Цього тижня це зробиш ти.
Два хлопці полювали в лісі,
вони натрапили на велику діру, величезну діру в землі.
Вони взяли великий камінь неподалік і кинули його в яму,
прислухалися
і через десять секунд почули, як він упав на землю.
Раптом їх розкинуло в різні боки. Бац!
Козел пробіг між ними, розкинув їх
і стрибнув у дірку.
Упав…
Козел упав у яму.
Вони думали: «Що? Що це було?»
Через десять секунд прийшов фермер і сказав: «Не бачили мого козла?»
А вони такі: «Не знаємо. А опишіть його».
А фермер каже: «Він має бути тут. Я його до великого каменя прив'язав».
Клас, Піте. До зустрічі.
-Дякую. Бувай. -Бувай, друже.
Час попрощатися з друзями з Орландо,
тож я вирішив улаштувати їм смачну вечерю, і сьогодні ми йдемо в ресторан «Капа»,
яким керує шефиня із зіркою Мішлен Малина Сі.
Це Ямуель з «Кроканте».
Ти при повному параді.
Радий тебе бачити.
Мої друзі з «Іст-Енд Маркет»: Тонда, Метт і Сонні з «Дому».
Посунь.
Радий, що Мері й Мо з мого улюбленого закладу морозива «Сампагіта» теж тут.
Рікі Лі й Емі Дрю Томпсон теж тут.
Це найдорожча вечеря цього тижня, і вона не розчарувала.
Чудові тапас і неймовірний стейк.
Гляньте, яка краса.
Два види паеї.
Це традиційна валенсійська паея.
З шафраном, кроликом, куркою, бобами й зеленою квасолею.
-Це паея з морепродуктами. -Дякую.
Як смачно. Шафран просто…
-Чудово. -Чудово.
Так?
Гляньте на мене.
Чи варто ще щось сказати про Орландо?
Місцева їжа стає все кращою.
І все цікавішою.
І я дуже радий, що я якось на це впливаю.
І я дуже пишаюся сидіти з вами за одним столом.
Часто очікуєш, що в певних місцях буде просто неймовірно,
але іноді найкраще стається в найнеочікуваніших місцях.
Люди з усього світу їдуть сюди.
Тож не дивно, що Орландо — місто всіх культур світу.
Ось і стейк.
-У вас там є? -Так.
Так. Їжа неймовірна.
Ми настільки близькі, щоб одну гігантську кістку гризти?
Ага.
Тепер ми сім'я.
Чого я навчився цього тижня?
Привезіть сім'ю в «Дісней Ворлд», в «Епкот».
Насолоджуйтеся.
Може, це буде найкращий день у житті.
Але для мене магічне королівство —
це реальний світ.
Дякую, Орландо.
Дякую за такий прекрасний сюрприз.
Луїсе! Я думав, ти просто любиш поїсти.
Переклад субтитрів: Анастасія Барич