- Bună! - Mulțumesc.
Cu plăcere.
Ce faci?
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă peste mări și țări
Ca să înțeleagă
Arta pastelor Porcului, puiului și mielului
Va veni la voi cu mașina
Va veni cu avionul
Vă va cânta
Și vă va dansa
Va râde cu voi
Va plânge pentru voi
În schimb cere un singur lucru Cineva să-l hrănească
Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
Cineva să-l hrănească acum!
CINEVA SĂ-L HRĂNEASCĂ PE PHIL: „ADEVĂRATUL” ORLANDO
Când eram mici, eu și Richard nu am fost nicăieri.
Locuiam la periferia New Yorkului.
Nu am călătorit deloc.
În sfârșit, în 1972, părinții au organizat o excursie în Florida.
Spre ghinionul lor, tocmai descoperiserăm că, un an înainte,
se deschisese în Orlando un loc numit Disney World.
Așa că i-am bătut la cap în fiecare zi,
vreme de opt luni,
până au cedat și au zis că ne duc o zi la Disney World.
Când am ajuns acolo, era caniculă și un puhoi de lume.
Am stat la multe cozi, cu carnețelul cu bilete în mână.
La un moment dat, mama s-a întors spre mine: „Îți place?”
I-am răspuns: „E cea mai frumoasă zi din viața mea.”
Dacă credeți că în acest episod va fi vorba despre ce dă faimă orașului,
vă sfătuiesc să mergeți în altă parte.
Eu mi-am propus să vă schimb părerea despre Orlando.
E un oraș creat în jurul amuzamentului,
dar are propria poveste, dincolo de parcurile tematice.
Știați că are un peisaj culinar uimitor? Eu nu știam. Dar nu e de mirare.
E un oraș al imigranților din toată lumea, ce și-au adus cu ei cultura și bucătăria.
Primul popas e la Crocante, pentru mâncare portoricană.
- Vedeta! - Ce faci, Phil?
El e maestrul bucătar Yamuel Bigio.
Mă bucur că mă vizitezi.
Din câte am citit, crocante înseamnă „crocant”.
Da. E specificul nostru.
Gătim lent, la foc mic, vreme îndelungată,
ca să obținem un șorici crocant.
- Vin imediat. - Sunt gata.
Orlando are cea mai numeroasă populație portoricană după New York.
Localul are mulți clienți fideli. Printre ei, superfanul Luis.
- Ce îți place mai mult aici? - Ăștia sunt arañi-tacos.
- Sunt cu banane platain prăjite. - Aha, bărcuța e din banană!
Înăuntru e pulpo, caracatiță.
- E o combinație extraordinară. - Știi niște lucruri.
Yamuel, îmi plouă în gură. Doamne!
Am adus cârnat de porc făcut de noi.
Aici e burtă de porc, cuajo.
- Avem niște tacos cu caracatiță. - Da, îmi spunea Luis.
Chicharrón la cuptor.
Bomboane portoricane.
Luăm șoriciul și îl băgăm în cuptor. Așa iese cel mai crocant.
Poftim!
Luis, ți-ai luat din ăsta?
- E chicharrón. - Chicharrón.
Mă înfig în taco.
Luis, fii atent!
Caracatița e gătită la perfecție, fragedă.
Porchetta.
Ești gata, Phil?
Măiculiță!
Nu sunt vrednic.
Uitați-vă ce porchetta!
Uitați-vă la ea! Priviți-o!
Priviți-o! Dar și ascultați-o!
Auziți? Auziți cum trosnește?
Atât e de crocantă!
Asta e cină cu spectacol, iar spectacolul e tot cină.
Uite ce aburi iese din ea! E proaspăt scoasă de la rotisor?
Da.
Porchetta e italiană,
dar Yamuel îi dă o notă hispano-caraibiană
adăugând limetă, oregano, chimion și curcuma.
Ce fericit sunt! Mămică!
Și acum partea din mijloc!
Vai de mine! Ce…? Nu…
Piciorul de porc e foarte crocant și foarte suculent.
Am înțeles.
Nu știu ce să fac. Continui cu ce mâncam?
N-o să termin. Trec mai departe.
Bunătate porcească! Porc pentru toți!
Îți place?
Uneori te părăsesc cuvintele.
Dar prietenii lui Yamuel pot exprima mai bine ce se petrece în burta mea.
Vivat Crocante!
Acum câteva luni am făcut un tur de promovare a cărții.
Așa am cunoscut-o pe Amy Drew Thompson, critic culinar la Orlando Sentinel.
Mi-a promis că mă duce unde se mănâncă cel mai bine.
Iată-ne, deci, la East End Market!
Mamă, ce ne vom răsfăța!
Matt Hinckley are Fancy Meats, „Cărnuri cu ștaif”.
Scrie „Fancy” pe tricou.
- Asta facem. - Cu ștaif.
Domnișoara este motivul prezenței mele aici.
Ești ambasadoarea orașului Orlando.
E bucuria vieții mele. Orlando e mult mai mult decât crede lumea.
Bucătarii se întrec în creativitate.
- Ca tine. - El e un exemplu.
- Pateu de rață și hotdogi de antilopă. - Ne aprovizionăm de la ferme locale.
- Din Florida? - Din Orlando.
Comandăm din toate și mâncăm când ne așezăm masă.
Vă facem plinul.
Vă facem o selecție de mezeluri și câteva sandviciuri.
Abia aștept. Mămică!
Cât stăm aici, începem cu un mizilic.
- Atacăm? - Bacon, salată, roșie, rață și ou.
- Atacăm. - Noroc!
Poftim!
La țanc!
Nu e ne-bun.
Frumos spus.
Sandviciurile lui Matt au fost slăvite de mulți alții pe lângă mine.
Le slăvesc și eu.
- Mulțumesc. - E grozav.
- Orlando! - Orlando!
Un metru mai încolo este brânzăreasa, La Femme du Fromage.
Ea e stăpâna brânzei manchego.
- Bună! - Bună! Ce faci?
- Phil. - Tonda. Îmi pare bine.
- Mă bucur să fiu aici. - Bine ai venit!
- Aud că faci o brânză la grill excelentă. - E destul de bună.
Măiculiță!
Ăsta e „Porcul de trufe”.
Conține unt compus cu trufe,
o brânză italiană fantastică cu trufe, sottocenere al tartufo,
și bacon afumat.
Doamne!
Aia brânză bună la grill, dacă sunteți amatori!
Doamnelor!
M-am mânjit toată. Merită.
- Da? - Da!
Îmi place cum se înveselesc oamenii când simt prima oară gustul.
- E o brânză la grill de talie mondială. - Mulțumesc.
- Noroc! - Am plecat.
Nu se mănâncă doar la tejghea, există și scaune.
La prăvălia cu tăieței, Domu, stăm cocoțați la bar
și mai savurăm bunătăți.
- Doamne! - Ce se întâmplă?
S-a întors Matt.
Pateu de iepure în crustă.
Tobă cu curry, fistic și prune uscate.
- Mănânc tot, dacă nu vă supărați. - Deloc. Lasă loc pentru pui!
- Bine. - Vine.
Vine acum.
Ia te uită!
Salată de pui cu lămâie confiată.
Am mâncat sandvici din ăsta. O să simți pișcătura lămâii.
Ce bun e!
Matt, pentru tine, prietene!
- Pentru tine! - Mulțumesc. Poftă bună!
- Bună! - S-a întors Tonda!
- Doamne! - Ce mai faceți?
Stai să-ți facem loc!
Lumea e îngrijorată că poate nu am ce mânca preț de cinci secunde.
Asta mă bucură.
Brânză albastră Rogue River.
- Pot? - Te rog.
Vrei?
Brânza asta e ca o cremă de ciocolată.
Da.
- Ți-a plăcut? - Da.
- Dansezi? - Da.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- E foarte bun. - Mă bucur.
- Poftă bună! - Grozav!
- E parada bunătăților. - Nu?
Livrare specială!
Bucătarul și patronul Domu, Sonny Nguyen, ne aduce aripioare de pui și ramen.
Ăsta e tonkotsu ramen, cunoscut și ca Richie Rich.
Azi mă simt ca Richie Rich. Armă?
- Doamne! - Poftim!
Doamne! Supa asta e atât de groasă, încât zici că este tocană.
Nu-i așa?
Sonny!
E la nivelul celei din Japonia.
Cea mai bună supă dintotdeauna!
E unică la noi. Este și cu sos de soia, și cu pastă miso.
Pasta miso e cu carne tocată de porc. Punem și pastă miso roșie.
Sunt multe arome.
Ăsta e un ou neconvențional.
Ia stai! Ce i-ai făcut oului?
În mod obișnuit, oul se marinează în soia.
Noi am adăugat și cremă de zahăr ars.
Dulcele și săratul se echilibrează.
Îmi mai dai unul?
Da.
Ultimul popas: desertul.
Știți cofetăria Gideon's? O știu toți vizitatorii orașului.
Bună, Steve!
E a geniului excentric Steve Lewis.
Hobby-ul cofetăriei mă scapă de stres. Glumind, lacrima e ingredientul secret.
Prima oară a fost biscuitul cu ciocolată. Să-l încercăm!
- Așa! - Ia te uită!
Un biscuit are cam 225 g.
Prepararea lui ia peste 24 de ore.
- Asta e reacția potrivită. - Nu? Dansăm de fericire.
Zici că o să fie o bombă de zahăr, dar nu este.
Folosesc ciocolată amăruie. Așa, gustul este mai echilibrat.
Vrem un biscuit bogat, nu o gură de zahăr. Să pui o tonă de zahăr e ușor.
- Ești de aici? - Din Staten Island.
Locuiesc aici de 20 de ani.
Lanțurile de magazine și restaurante au fost înlocuite de firme locale.
Mai local decât mine nu se poate, iar eu am un stand la Disney.
Visul american. Îl ai în față.
Știți că v-am spus de excursia cu familia în Florida, în 1972?
Ne-am milogit de părinți să ne ducă și în parcul natural Florida Everglades.
Acolo am văzut un aligator, care făcea așa…
Asta e înregistrarea mea cu aligatorul.
La asta s-a redus fauna sălbatică. Nu a fost câtuși de puțin palpitant.
A fost extrem de cald și de plictisitor.
Deci Richard se amuză trimițându-mă iar în mlaștină.
- Căpitane? - Căpitanul Cade.
Sunt aici să te ajut. Salut!
Merg cu o barcă cu elice, de care am văzut doar la televizor.
Urcă cu grijă!
Vedem aligatori?
Să sperăm.
Da, să sperăm…
Hai, pune-ți căștile! Pornim motorul și o luăm ușor din loc.
Să mă țin?
Pune-ți centura, te rog!
L-am păcălit!
Nu am mers mult până am văzut aligatorul.
Am virat și pac!
- Ce? - Da.
- Glumești? - Uite mai în spate, în dreapta ei!
E un pui de aligator la nici un metru de ea.
E o femelă destul de mare.
Doar femelele stau în preajma puilor.
Nu am auzit nimic.
Nu e adevărat.
Gata! Sărut mâna, doamnă! Viață lungă!
Fii atent la matahala aia din luminiș! Se uită fix la tine.
Are vreo 3,5 m. E printre cei mai mari masculi de pe lac.
- Dacă și-ar lua avânt, s-ar sui pe barcă. - Categoric.
Anul trecut, în perioada de rut, se azvârlea pe punte.
- Erau oameni în barcă? - Da.
Am spălat banchetele după. Erau maronii.
Bine.
Ținutul mlăștinos poate trezi teamă.
Dar este și frumos.
Dacă sunteți în Orlando,
nu stați la coadă să vedeți aligatori animatronici în mlaștina falsă.
La jumătate de oră distanță sunt cei adevărați.
Mergem la înghețată.
Nu la orice înghețată.
La înghețată filipineză.
- Asta e cea mai bună înghețată. - Cea mai bună.
Suntem la Sampaguita. Patroni sunt Marie Mercado și Mo Hassan.
Bună!
Am venit cu Anna Eskamani, membră în Camera Reprezentanților.
Ți-am zis că mai vin.
Mulțumesc că te-ai întors!
Am descoperit locul rândul trecut.
Fiecare înghițitură e fenomenală.
Sortimentele sunt inedite.
Asta atrage lumea. Bună, lume!
Întâi înghețata cu guava.
Da, e bună.
- Caramel și sos de soia? - Am încercat multe rândul trecut.
Sortimentul Buko pandan e cu cocos.
Buko înseamnă cocos tânăr.
Conține bucăți de cocos și pandan.
Bun, nu?
Ăsta e Sampaguita, sortimentul eponim.
Mama îmi făcea jeleu de lapte cu litchi. Ăsta e un omagiu adus ei.
E o declarație de iubire pentru Filipine, un elogiu adus poveștii părinților mei,
prin intermediul înghețatei, domeniul meu.
Nu îmi imaginez reclamă mai bună pentru Filipine decât ceva atât de gustos.
Halo-halo este un sortiment vegan, înghețata emblematică din Filipine.
- Eu din asta iau. - N-am mai mâncat.
Poftim! Halo-halo!
- Da, Halo-halo! - Înseamnă amestec.
Îmi aduc aminte. Mă gândeam că trebuie să venim.
E o înghețată de talie mondială.
- Într-adevăr. - Chiar așa e.
- N-ai mâncat? - Nu, dar e foarte bună.
Stăm până termini.
Pentru Anna, Sampaguita nu e un simplu răsfăț.
E dovada că Orlando se transformă dintr-o așezare industrială
într-un oraș adevărat.
Marie exemplifică excelent
tineretul care sosește în comunitate și o influențează.
Orlando a fost mereu o comunitate de imigranți,
de gospodari bătăioși care vor ca generația următoare să o ducă mai bine.
Desigur. Parcul a adus toți acești imigranți în oraș.
Face parte din poveste, dar nu e toată povestea.
- Oamenii scriu povestea. - Absolut.
Suntem un oraș tânăr și maleabil.
Noi dăm formă viitorului Orlando.
Noroc cu tine!
Ești foarte inteligentă și voioasă.
Ce cauți în politică?
Trebuie să fii vesel în politica din Florida.
Altfel aș devora munți de înghețată, plângând prin colțuri.
Nu știi unde vei întâlni un erou. Azi vi-l prezint pe Brandon Wolf.
A supraviețuit atacului armat de la clubul Pulse din Orlando,
o tragedie enormă din istoria țării.
Imediat după aceea, Brandon a devenit activist,
nu doar pentru drepturile comunității LBGTQ,
ci și pentru controlul armelor de foc.
Omul simte că sistemul îi este potrivnic,
că un singur glas e neputincios.
Dar, chiar dacă nu schimb nimic, trebuie să vorbesc.
Luăm micul-dejun la un local de referință, anume Seven Bites.
Mulțumesc.
Parcă e raiul.
- Chiar e raiul. Bun-venit! - Bine ai venit!
Ea e Trina Gregory-Propst.
Trina e un bucătar și cofetar fantastic. Produsele sunt incredibile.
Porțiile de mâncare sunt imense.
- Să începem cu astea. - „Să începem.”
Vă aduc și de mâncare.
Da, nu se poate doar atât.
Lui Brandon îi place mult aici.
S-a mutat la Orlando ca să fie artist la Disney World.
Cât de greu e să conduci o organizație numită Egalitate Florida?
E o perioadă dificilă pentru genul ăsta de muncă.
Florida e plină de oameni frumoși, buni și cumsecade.
Politica însă ne îngreunează viața și este de-a dreptul rușinoasă.
Eu știam că e posibilă o lume mai bună
și că trebuie să le cerem socoteală politicienilor,
care nu se sinchisesc de problemele noastre.
Da. Înainte militai pentru ceva?
Nu. În noaptea aceea mi-am pierdut cei mai buni prieteni.
M-am temut că lumea nu va ajunge să îi cunoască,
că vor fi niște nume pe un perete,
ținuți minte pentru cum au murit, nu cum au trăit.
Marco Rubio candida din nou la Senat.
Mă enerva că folosea masacrul de la Pulse ca rampă de lansare în alegeri.
I-am trimis rivalului său un e-mail,
în care mă prezentam și îmi ofeream serviciile.
Le poți spune oamenilor
că nu trebuie să aștepte o tragedie ca să pună mâna pe telefon.
Nu aștepta să îți ajungă orașul la știri.
Du-te la ședințele administrației locale.
Candidează, dacă poți.
Poți lupta stând la masă cu oamenii și…
Da, e greu să urăști când împarți hrana cu cineva.
Trebuie să intervii.
Frățioare!
V-am adus din toate.
„Bun de te lingi pe pui” e o chiflă cu șuncă afumată cu lemn de măr,
cu ou prăjit și macaroane cu cinci feluri de brânză.
Doamne! Poate ăsta e cel mai fericit loc.
Este.
Ăsta e sandviciul cubanez cu influențe din sudul Statelor Unite.
Îmi place.
Burger cu carne tocată de vită și bacon în sos de roșii.
Sandvici cu pui și gofre cu zahăr perlat.
Și plăcintă cu pui.
Doar atât?
Păi…
- Grozav! - Hai să mâncăm!
- Doamne! - E delicios.
Puiul prăjit e minunat de crocant.
Iar dulceața siropului face casă bună cu gustul sărat al sosului.
E un mic-dejun complet.
Siropul presărat deasupra e făcut de noi.
Patru litri de sirop de arțar și două kilograme de unt.
Topesc untul și îl emulsionez în sirop.
- Și voilà, sirop cu unt și vanilie! - Voilà, sună la Urgențe!
Trina, nu vezi contradicția în a numi localul „Șapte îmbucături”,
când nu este chip să mănânci niciun fel din meniu din șapte îmbucături?
Așa este.
În 2006, mi-am făcut bypass gastric.
Ești reînvățat să mănânci. La o masă mănânci șapte-nouă îmbucături.
Noi susținem acea filosofie zicând:
„Dacă mănânci doar șapte înghițituri, măcar să fie fenomenale.”
Am văzut fetițe mici mâncând tot. Nu te da bătut!
Mi se pare că te-a provocat.
Adio, pantaloni!
Ca membră a comunității LGBTQ,
Trina și-a exprimat mândria declarând public că Seven Bites
oferă adăpost celor ce se simt vulnerabili în climatul actual.
Ai spune că Orlando e un loc sigur în momentul de față?
Înainte de masacru, Orlando era un loc primitor, tolerant.
Poate mai puțin vocal.
Pe 12 iunie 2016, orașul s-a declarat gay.
Trotuare-curcubeu, amfiteatru-curcubeu…
Primarul poartă tricou cu „Protejați copiii trans” și înalță steagul mândriei.
Cum ripostăm și cum facem să ne definească aceste lucruri,
și nu șmecheriile guvernatorului care se vrea președinte?
Eu te vreau pe tine președinte.
Când eram mic, țin minte că întâi voiam să mă fac astronaut.
Am copilărit în anii '60,
când trimiteam oameni în spațiu și pășeam pe Lună.
S-a desprins de la sol cea mai strașnică mașinărie lansată de om.
Ajungeam fizic mai departe decât oricând.
Asta a fost în 1969.
Azi voi întâlni un astronaut adevărat la Cape Canaveral,
la Centrul Spațial Kennedy.
Dle căpitan!
Acesta este căpitanul Winston Scott.
- Mă simt onorat să te cunosc. - Plăcerea e de partea mea. Bun-venit!
Sunt nespus de încântat să mă aflu aici.
Tu stai aici cu vechii tăi prieteni.
Într-adevăr, cu câțiva dintre ei.
Asta e Grădina Rachetelor. Sunt rachete de pe vremuri.
Sunt de pe vremea Proiectelor Mercury și Apollo.
- Apollo 7. - Absolut.
Am văzut decolarea.
Mereu mă minunez de mărimea ei.
Acolo este și carburantul, și racheta.
Racheta nu ar ajunge în spațiu fără carburant.
O cantitate de 19.000 l de carburant de rachetă
generează o forță de 33.000.000 N.
Depășești 160 km/h până treci de turn.
- Cel mai palpitant moment din carieră? - Prima ieșire din vehicul în spațiu.
Mi-am pus costumul, am părăsit camera pneumatică
și am plutit până în vârful încărcăturii.
Atunci am văzut cât de sus eram
și cât de repede survolam Pământul, la 28.000 km/h.
Ești călătorul suprem.
Da. Am avut noroc să pot călători astfel.
Un adevărat erou. Mulțumesc.
- Cu plăcere. Mulțumesc. - Căpitane!
VEHICUL DE EXPLORARE A PLANETEI MARTE
Și idioții se pot pregăti pentru misiuni spațiale.
Păzea, plec pe Marte!
Alejandro, asta nu e o tiribombă pentru turiști, nu?
- E ce folosesc astronauții? - Da.
- Sigur mă vrei la bord? - Da, vreau să participi.
Simt că mă sui în carusel.
Va fi ca într-un roller-coaster foarte palpitant.
Cum adică „palpitant”?
Fiți atenți la geniile care monitorizează situația!
Doamne-ajută!
- Am ieșit din doc. - I-auzi!
Reintrăm în atmosferă.
Ce priveliște!
Destul de mișto.
- Am aterizat. - Așa.
De aici preiei tu.
Hai, împinge!
Cum a fost?
Te descurci bine. Primim coordonatele.
Coordonatele sunt: 123 pe axa X, 322 pe axa Y.
Generează punctul de trecere.
Aoleu!
Philip, ești teafăr?
Sunt un mare „astronăuc”.
Încercăm să luăm…
Frate!
Aoleu!
- Mi se face greață. - Stânga.
Phil, ne-ai înțepenit.
Locuim aici de-acum.
Mergem în cartierul Micul Saigon.
Intru în supermarketul Tiến Hưng cu Ricky Lee.
Ricky e blogger culinar, fiu de imigranți fugiți cu barca după Războiul din Vietnam.
După 1975, când a căzut Saigonul,
sute de mii de vietnamezi au părăsit țara.
Unii s-au stabilit aici
și au deschis magazine ca Tiến Hưng din dor de casă.
- Cât de numeroasă e populația? - La recensământ au ieșit 50.000 de inși.
Avem cea mai mare concentrare de firme, restaurante și piețe vietnameze.
Oamenii vin să mănânce, să cumpere și să simtă atmosfera de acasă.
Da.
Acest bánh mì este în topul sandviciurilor din Florida.
Da, total de acord.
- Eu sunt băiatul cu bánh mì. - Da, azi o să mănânci bánh mì.
E proaspăt și cald.
Cafea vietnameză.
Așa! Noroc!
E ca un shake cu cafea. E grozav.
- Pe jumătate? - Da.
Uite ce proaspăt…! Fii atent!
Asta vrei să vezi.
Coriandru, morcovi, ceapă, puțină maioneză, carne de porc.
- Ăsta e specialul. - Unt franțuzesc, baghetă.
Unt franțuzesc!
E foarte fraged și untos.
Suntem prieteni și împărțim.
Împărțim, facem schimb.
E superb.
E interactiv. Bagheta e crocantă.
E interactiv.
Vorbește cu tine când îl mănânci.
Ce facem azi?
Ne informăm.
Vom gusta toate cele patru sortimente,
vom afla care vă place și care nu
și ce explicații dați cumpărătorilor la piață.
Există o organizație minunată în Orlando
care îi învață pe copii cum să devină antreprenori.
Produsul este mierea. O recoltează, o ambalează și o vând în piețele locale.
Este vorba de Black Bee Honey.
Directoarea programului Black Bee Honey este Alexis Hicks.
Țineți un pic mierea pe limbă, apoi plimbați-o prin gură.
Vreți să simțiți profilul de gust.
Azi se face degustare, pentru cunoașterea produsului.
Am fost admis și eu cu amabilitate.
Am nimerit bine ziua.
Cum ți se pare?
E bună. Chiar îmi place.
E ierboasă și florală.
- O preferi pe cea de flori de portocal? - Cu puțin.
Ei au recoltat mierea?
Fac un curs de formare de 11 săptămâni.
- Te-ai echipat? - Da.
- Și eu, în Irlanda. - Te apucă frica.
Și mie mi-a fost frică, deși nu am fost înțepat.
Eu, da.
Prin costum?
Era în costum.
Nu m-ai mai prinde.
Cum ați ales mierea?
Trăim într-un deșert alimentar.
Copiii nu au acces la legume și fructe, pe care albinele le polenizează.
Învață să se autogestioneze, își scriu planul de afaceri
și obțin atestatul de apicultori.
Apoi revin să lucreze cu noi din postura de lideri,
să le predea altor elevi.
E bun!
Da, e bun.
Eu am luat și acasă. Puteți cumpăra și voi.
Sau puteți face o donație aici.
Nu departe de centrul orașului Orlando este așezarea Eatonville.
Ador toponimele care trimit la mâncare, dar nu asta face locul special.
Eatonville e semnificativ în istoria afro-americanilor
și se laudă cu o mâncare de excepție.
Azi mergem într-un loc legendar numit Kook'n With Kim.
- Tu ești Marcel? - Da, eu.
- Phil. - Îmi pare bine.
- Ești nepotul lui Kim. - Da.
Vreți s-o cunoașteți pe Kim?
Salutare!
Mă bucur să te cunosc.
Faci mâncare pentru suflet, cu influențe asiatice?
- Da. Sunt din Thailanda. - Folosești condimente asiatice?
Da, dar nu spun nimănui rețeta.
Mie nu trebuie să-mi spui nimic.
- Vorbește cu dumnealui. - Bine.
Ni se alătură la prânz consiliera locală Wanda Randolph.
Oriunde se duce, atrage o mulțime de oameni.
Ai avut furgonete cu mâncare. Ai lucrat și în alte părți.
Ți-ai câștigat adepți.
Înțeleg de ce.
Da. De ce?
- Ea e fata mea. - Bună!
Bună!
Ce familie minunată! Lucrezi cu familia. Ai făcut cunoștință cu fratele meu?
Îți place?
- Mult. - Serios?
Mi-a făcut plăcere. La revedere!
Da, bine.
- Cu ce să încep? - Rulada din carne tocată, Doamne!
Știi cum mai mănânci câte o rulată cu multă pâine înăuntru?
- Asta e doar carne. - Înțeleg.
O să vezi când o să guști.
E mâncare adevărată, da.
Doamne!
Acum ia cartof dulce. Fără unt, fără lactate.
Doar cartof.
- Ai ales bine să venim aici. - Eu ți-am spus.
Sophina, adu o aripă de curcan scăldată în sos!
N-o să fie bun de nimic la plecare.
Nu eram bun nici la venire.
- Mamă! - Servește-te, puișor!
- Înfige-te! - Da.
Ia te uită! Nu e nevoie de cuțit.
- Așa e. - Bagă-te!
Dumnezeule!
O să fie nasol de Ziua Recunoștinței.
Da.
Spune-mi despre unde suntem.
Eatonville e un loc istoric.
Așa e.
E cea mai veche localitate de afro-americani
din Statele Unite ale Americii.
- 1887? - Exact.
A fost înființată de sclavi eliberați,
veniți aici în căutarea unui loc de trai mai bun.
Ne mândrim mult cu Eatonville.
Pe doamna Kim o cunoaște toată lumea.
Duminica nu e chip să intri aici.
Dacă nu te așezi la coadă până la 10:30…
Coada e de la tejghea până pe trotuar.
- Mă bucur că e miercuri. - Da.
Bine!
Spune-mi povestea ta.
- Sunt din Thailanda. - Da.
Sunt birasială. Tata e negru, mama e thailandeză.
Fostul meu soț era aviator militar. El m-a adus din Thailanda.
Am lucrat în multe locuri: spital, azil de bătrâni…
Am zis: „Vreau să am restaurantul meu.”
Și m-am tot rugat.
Și iar m-am rugat.
Mi-a luat 30 de ani.
Am parcurs un drum lung.
Pot să-ți spun ceva? Meriți.
- Da, domnule. - Meriți ce ai.
Ești dovada a ce se poate obține cu trudă și sârguință.
- Eu am putut, poți și tu. - Stai dovadă.
- Agață-te de mână! - Da.
Agață-te de mâna Domnului! Nu-i da drumul până nu îți zice El!
Dacă mai vreau aripă de curcan?
Te rezolv, drăguță.
Cineva să-l hrănească pe Phil
Pete Holmes, lume!
Nu te văd destul.
L-am văzut și am stat de vorbă cu Pete la Festivalul de Comedie de la Vancouver.
Ne-am distrat copios și am mâncat la un restaurant chinezesc.
- Da. - Îmi faci foame.
Mi-au adus un covrig cu pește alb.
Ador toată mâncarea evreiască.
- Trebuie să mănânci la televizor? - Să zicem că da.
Din păcate pentru tine, asta e emisiunea.
Știai că sunt în Orlando?
Foarte frumos. Oameni de treabă, cumsecade.
M-aș simți mai bine dacă ai mânca și tu.
Am cafea. Uite, am o ceașcă de espresso!
Ce drăguț! Pari uriaș.
Seinfeld și imaginează că săpunul de la hotel e normal și că e el musculos.
Nu e rău.
De la Seinfeld am învățat că e loc și de glume tembele.
Poți găsi loc și pentru chestii mai tâmpite.
- Nu știi cu cine vorbești? - Ba da.
Lansezi un program special de comedie?
Da, pe Netflix. Se cheamă I'm Not For Everyone.
Pete Holmes, I'm Not For Everyone. Te iubesc, Pete Holmes.
- Și eu te iubesc. - Ajungem și la subiect.
O glumă pentru Max. Tu ești gluma de săptămâna asta pentru Max.
Doi vânători în pădure.
Dau de o groapă uriașă în pământ.
Iau un bolovan de pe jos, îi dau drumul în groapă și ascultă.
După zece secunde, îl aud bufnind pe fund.
Din senin, cu o viteză amețitoare, bang!
O capră trece în mare fugă printre ei, dându-i la o parte, și sare în groapă.
Cade.
Capra cade în groapă.
Vânătorii se miră: „Ce-a fost asta?”
După zece secunde, apare un țăran: „Nu mi-ați văzut capra?”
Ăștia că nu știu, cum arăta?
La care țăranul:
„Trebuie să fie pe aici. Am legat-o de un bolovan.”
Genial! Pete, ne vedem curând.
- Mulțumesc. Pa! - Pa, amice!
Îmi iau rămas-bun de la prieteni.
Am vrut să le ofer o cină pe cinste, așa că mergem la Capa.
Șefă este maestra Malyna Si, premiată cu o stea Michelin.
A venit Yamuel.
Arăți bine așa fercheș.
Bine ai venit!
Prietenii din East End Market: Tonda, Matt și Sonny de la Domu.
Dă mai departe!
Mă bucur că au venit Marie și Mo, de la gelateria mea preferată, Sampaguita.
Sunt aici și Ricky Lee și Amy Drew Thompson.
Este marele festin al săptămânii și nu sunt dezamăgit.
Meniul include tapas minunate și o friptură nemaipomenită.
Ce grozav arată!
Avem două feluri de paella.
O paella tradițională valenciană.
E cu șofran, iepure, pui, bob și fasole verde.
- Cealaltă e cu fructe de mare. - Mulțumesc!
- Ce bună e! Șofranul e… - Uluitor.
Nu-i așa?
Îmi pun.
Mai e ceva de spus despre Orlando?
Plaja culinară se îmbunătățește constant, devine tot mai interesantă.
Mă bucur să fac parte din acest fenomen.
Să stau cu voi la această masă mă umple de mândrie.
Te aștepți ca marile orașe ale lumii să fie fenomenale.
Dar, uneori, cea mai frumoasă poveste o găsești unde nu te aștepți.
Lumea vine la Orlando.
Nu e de mirare că Orlando e un oraș mondial.
A venit friptura!
- Aveți și voi? - Da.
Bine. Mâncarea e extraordinară.
Suntem destul de intimi ca să ne pasăm ciozvârta?
Asta e!
Acum suntem o familie.
Ce am învățat săptămâna asta?
Da, veniți cu familia la Disney World, la Epcot!
Bucurați-vă!
Poate veți trăi o zi fără egal.
Pentru mine, adevăratul regat magic
este lumea reală de afară.
Mulțumesc, Orlando.
Mersi că ai fost o surpriză frumoasă!
Luis! Credeam că ești doar un tip căruia îi place să mănânce.
Subtitrarea: Steliana Palade