‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫על גבולות האומץ‬
‫אור שובר אפלה‬
‫איתך תמיד‬
‫במלחמה‬
‫הקרב הסופי מתקרב‬
‫נשמור על האור‬
‫ולא נפחד‬ ‫-לא נפחד‬
‫נגלה את האומץ שחבוי עמוק בלב‬
‫נשמור על האור‬
‫גלימר?‬
‫כן, אני רואה אותה, בוו.‬
‫טוב, רציתי לוודא שאני לא מדמיין.‬
‫עצרי!‬ ‫-מה עשית לי?‬
‫מה אני עשיתי לך?‬
‫לא ידעתי שלהיות נסיכה זה מדבק!‬
‫טוב, חבר'ה, תירגעו!‬
‫איך עשית את זה?‬ ‫-לא עשיתי כלום.‬
‫רק הרמתי את החרב ופתאום... אני עם נזר.‬
‫לא אכפת לי איך היא עשתה את זה.‬ ‫רק שלא תעשה את זה שוב!‬
‫תעשי את זה שוב!‬
‫בוו!‬
‫תעשי שוב את מה שעשית.‬
‫אני לא יודעת מה עשיתי!‬ ‫-אין זמן. צריך לזוז.‬
‫מה זה המקום הזה?‬
‫אין לי מושג. אבל עדיף להיות שם ולא פה.‬
‫תחזיקו חזק, אכניס אותנו.‬
‫לא, מעולם לא שיגרת שלושה אנשים.‬
‫יש לך רעיון יותר טוב?‬
‫מה זה על הדלת? נראה כמו סיסמה.‬
‫את מצליחה לקרוא?‬
‫אתה לא?‬
‫מה כתוב?‬ ‫-"איטרניה".‬
‫בחייך!‬
‫אז, חיילת השבט,‬ ‫תמיד יכולת לקרוא את כתב הראשונים?‬
‫את רוצה לספר לנו מה קורה?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫רק קראתי את המילה שעל הדלת.‬
‫כן.‬
‫קראת מילה בשפה שלא דיברו אותה אלף שנה,‬
‫והדלת נפתחה לה אל תוך חורבה עתיקה.‬
‫ברור.‬
‫את חושבת שעשיתי את זה בכוונה?‬ ‫כדי להיות נסיכה?‬
‫נסיכות הן מפלצות!‬
‫מפלצות?‬
‫את המפלצת!‬
‫היא הצילה אותנו.‬ ‫-לא אכפת לי!‬
‫אי אפשר לבטוח בה, בוו.‬
‫שכחת מה עשה לנו השבט? האנשים שאיבדנו.‬
‫אנחנו צריכים למצוא את הדרך‬ ‫ולהחזיר אותה לירח הבוהק.‬
‫אמא שלי תדע מה לעשות איתה.‬
‫תודה שהצלת אותנו מהחרק הזה‬
‫במקום לברוח.‬ ‫-לא הצלתי אתכם.‬
‫רציתי את החרב.‬
‫את בטוחה שזה לא בגלל‬ ‫שאת מחבבת אותנו, עמוק בלב?‬
‫אני לא מחבבת אתכם. שביתם אותי.‬
‫ברור.‬
‫תודה שהצלת אותנו. אני בוו, אגב.‬
‫אדורה.‬
‫"אדורה". שם משונה לחיילת שבט.‬
‫כן?‬
‫למען כבודה של הגולגולת.‬
‫מה אנחנו עושים?‬ ‫-שום דבר!‬
‫תראו את החריטות האלה.‬ ‫ייתכן שזו חורבה של הראשונים.‬
‫מי הם הראשונים?‬
‫לא שמעת על הראשונים?‬
‫הם המתיישבים הראשונים באת'ריה.‬
‫הם נעלמו לפני אלפי שנים,‬
‫אך השאירו חורבות וטכנולוגיה.‬ ‫כמו המקום הזה.‬
‫אז מה קרה להם?‬
‫לא ידוע. הם פשוט נעלמו.‬ ‫לא שמעת עליהם מהשבט?‬
‫נראה שלא שמעתי על הרבה דברים.‬
‫איך יוצאים מכאן?‬
‫ייקח נצח למצוא את הדרך בקצב הזה.‬
‫רוצה להדליק אורות?‬
‫לא יודעת איך.‬ ‫-אולי יש מילת קסמים.‬
‫מה המילה של הראשונים ל"אורות"?‬
‫אני לא יודעת. אני לא קסם.‬ ‫-ברור.‬
‫כולם להתרחק.‬
‫גלימר? אולי תרגיעי קצת.‬
‫אנחנו רחוקים מירח בוהק.‬ ‫ייקח זמן עד שתוכלי להיטען מחדש.‬
‫בוו!‬ ‫-את צריכה להיטען?‬
‫אפשר לא לדבר על זה‬ ‫ליד חיילת השבט? תתרחקו.‬
‫את בסדר?‬
‫אני בסדר, בוו.‬
‫היי, זו את.‬ ‫-מה? זה בכלל לא דומה לי.‬
‫אני מתכוון, "את השנייה". המפחידה בגלימה.‬
‫זו הייתי אני?‬
‫את יכולה לקרוא את זה, נכון? מה כתוב?‬ ‫-כתוב...‬
‫"שי-רה".‬
‫שלומות, מנהלת.‬ ‫-מה זה?‬
‫מהי שאלתכם?‬
‫זה נראה כמו הולוגרמה עתיקה.‬
‫מהי שאלתכם?‬
‫היי, מה זה המקום הזה?‬
‫איך יוצאים מכאן?‬
‫מהי שאלתכם?‬ ‫-היא מקולקלת.‬
‫היא ישנה. מפתיע שזה בכלל עובד.‬
‫לא זוהה מנהל.‬
‫תחילת נעילת מערכות.‬
‫זו לא אשמתי!‬ ‫-לא. לא לנעול מערכות!‬
‫תעצרי את זה!‬ ‫-למה אתה חושב שאני מסוגלת?‬
‫לא זוהתה שאלה.‬ ‫-בטח יש סיסמה או משהו.‬
‫תפסיקי!‬
‫איטרניה!‬
‫תני לי את החרב.‬ ‫-לא!‬
‫אנחנו זקוקים למפחידה בגלימה.‬
‫היא המפתח למקום,‬ ‫אז אולי היא תוציא אותנו.‬
‫את חיילת שבט. לא אתן לך את החרב.‬
‫איטרניה!‬
‫גלימה!‬
‫שי-רה!‬
‫תחזיקו חזק!‬ ‫-גלימר, לא!‬
‫גלימר!‬
‫גלימר?‬
‫זה עבד?‬
‫כן, זה עבד. בקושי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫כנראה השתמשתי ביותר מדי כוח.‬
‫מעניין מי היה יכול לחזות את זה... אני.‬
‫בוו.‬ ‫-לפני שעה בערך.‬
‫בוו!‬
‫מצטער. אני שמח שאת בסדר.‬
‫אל תשגרי בזמן הקרוב.‬ ‫את עלולה להזיק לעצמך.‬
‫אני בסדר גמור.‬ ‫בואו נחזור לירח הבוהק כדי שאוכל להיטען.‬
‫למה את עדיין כאן?‬ ‫-מה?‬
‫אנחנו לא בדיוק צוות מנצח.‬ ‫יכולת לברוח. למה לא ברחת?‬
‫אני... אני רוצה לדעת מה קורה לי.‬
‫אם אחזור לאיזור האימה, לא אדע.‬
‫אני לא יודעת מאיפה באתי ומי היתה משפחתי.‬
‫טוות הצללים אמרה שזה לא משנה,‬
‫שהייתי חסרת ערך לפני שהורדאק אסף אותי.‬
‫תמיד הרגשתי שיש בי חלק שאיני מכירה.‬
‫ואני מרגישה שזה מוכר לי.‬
‫אני לא יודעת איך להסביר את זה.‬
‫איש לא מבין בטכנולוגיה של הראשונים יותר‬ ‫מאמא של גלימר.‬
‫היא בטוח תדע מה קורה איתך ועם החרב.‬
‫אז אם את רוצה מענה לשאלותייך,‬ ‫תישארי איתנו?‬
‫בואו נלך.‬ ‫אמור להיות כפר כמה קילומטרים מכאן.‬
‫הם יוכלו לקחת אותנו חזרה לירח בוהק.‬ ‫בזבזנו זמן רב.‬
‫בפעם האחרונה, איפה אדורה?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫נראה לך שהיא קשורה אליי ברצועה?‬
‫את משקרת. אתן קרובות.‬ ‫היא לא היתה עוזבת בלי לספר לך.‬
‫אם כך, נראה שהיא אכזבה את שתינו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני כבר יודעת איפה היא.‬
‫עקבנו אחריה.‬ ‫-אז למה שאלת אותי?‬
‫כי את תלכי להחזיר אותה.‬
‫לא נראה לי.‬
‫החוצפה שלך לא תגן עליה.‬
‫את תעשי מה שאומר לך.‬
‫כן? או שמה יקרה?‬
‫או שתיענשי במקומה.‬
‫הז'קט יורד.‬ ‫-מה? למה?‬
‫כי אם הכפריים יראו חיילת שבט,‬ ‫הם ייכנסו ללחץ.‬
‫אז צריך לתקן... את כל זה.‬
‫אני מרגישה מגוחכת.‬
‫כי את צריכה משהו שישלים את המראה.‬
‫אני לא אוהבת את זה.‬
‫העיקר שאת כבר לא נראית כמו חיילת.‬
‫נסי לשמור על פרופיל נמוך.‬ ‫ניכנס ונצא בזריזות.‬
‫מה זה?‬ ‫-זה פסטיבל. כמו מסיבה גדולה.‬
‫אין לכם מסיבות באיזור האימה?‬
‫אה, בטח. מסיבות.‬
‫כאילו, ברור. אני לא יודעת מה זה.‬
‫לא שמעתם אותי? נכנסים ויוצאים!‬ ‫-היא לא היתה במסיבה לפני כן.‬
‫זה עניין רציני.‬
‫באמת? אף מסיבה?‬
‫מה אתם עושים כשיש יום הולדת?‬
‫אין ימי הולדת?!‬
‫החיים שלך נורא עצובים!‬
‫מה זה?‬
‫זה נראה כמו סוס.‬
‫הוא מלכותי.‬
‫רוצה ללכת לפגוש אותו?‬ ‫-מה? לא!‬
‫בואי, זה בסדר. תראי, הוא מחבב אותך.‬
‫זה היום המוצלח בחיי.‬
‫בוו...‬ ‫-קדימה, אני יודע שגם את מחבבת אותה.‬
‫מה קורה?‬
‫זה השבט!‬
‫למה הם כאן?‬ ‫תושבי טאימור לא מאיימים עליהם.‬
‫אמרת טאימור? לא ייתכן שזה טאימור.‬
‫ידעת על זה?‬ ‫-לא. כן, אבל זו טעות.‬
‫טאימור אמור להיות מבצר מורדים,‬ ‫לא עיר עם אזרחים.‬
‫נראה לך שאכפת להם?‬
‫זו טעות. אני רק צריכה לדבר איתם.‬
‫תוציאו כמה אנשים שתוכלו‬ ‫מבלי שיראו אתכם.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אדורה!‬
‫עצור!‬
‫אדורה!‬ ‫-קטרה?‬
‫נתנו לי טנק. את קולטת?‬
‫אני לא מבינה. מה את עושה פה?‬
‫באנו לחפש אותך.‬
‫"תחפי עליי. לא יידעו שהסתלקתי."‬
‫תגידי, נתפסת רגע אחרי שיצאת?‬
‫מה את לובשת?‬
‫בוו!‬
‫היי!‬
‫אין זמן. צריך לעצור את זה.‬
‫מה? למה?‬ ‫-כי זו עיר עם אזרחים.‬
‫תביטי סביבך.‬ ‫אלה לא מורדים. הם אזרחים תמימים.‬
‫אזרחים תמימים שחטפו קצינת שבט.‬
‫בואי נחזור לאיזור האימה.‬ ‫טוות הצללים כועסת רצח.‬
‫זה היה מצחיק אם היא לא היתה נוראית.‬
‫קטרה, לא.‬
‫לא אוכל לחזור.‬
‫לא לפני שהשבט יעזוב את העיר. תעזרי לי.‬
‫מה את אומרת?‬
‫זה לא נכון. שיקרו לנו, תמרנו אותנו.‬
‫הורדאק, טוות הצללים, כולם.‬
‫רק עכשיו הבנת את זה?‬
‫תמרון זה הקטע של טוות הצללים.‬
‫היא מוכרת לנו סיפורים מאז שהיינו ילדים.‬
‫איך את מקבלת את זה?‬
‫כי זה לא משנה מה הם עושים.‬ ‫אנחנו דואגות זו לזו.‬
‫ובקרוב אנחנו ננהל את העניינים.‬
‫קדימה, אפשר ללכת הביתה?‬
‫אני לא הולכת הביתה, קטרה.‬ ‫לא אחרי מה שראיתי.‬
‫בואי איתי. את לא צריכה לחזור לשם.‬
‫נוכל לתקן את זה.‬
‫את רצינית?‬
‫את מכירה אותם, מה, שעתיים?‬
‫ותשליכי את הכול בשבילם?‬
‫מה קרה לך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל אני חייבת לעשות משהו.‬ ‫אני מצטערת, קטרה.‬
‫נראה לי שאספנו את כולם.‬
‫קדימה!‬
‫מה נעשה?‬ ‫-אין מה לעשות.‬
‫כמעט נגמרו לך החצים, ולי הקסמים.‬
‫אל תדברי ככה. את גלימר.‬ ‫את נכנסת לכל קרב, גם אם הוא חסר תקווה.‬
‫כל החלטה שקיבלתי היום כמעט הרגה אותנו.‬
‫אמא שלי צדקה. אני לא מוכנה.‬ ‫-לא.‬
‫את לא מתייאשת עכשיו.‬
‫חבל שאימך לא רואה שאת חזקה,‬ ‫אבל ההפסד כולו שלה.‬
‫את מסוגלת, גלימר. ואת לא לבד.‬
‫אתה צודק.‬
‫אנחנו זקוקים לאדורה.‬ ‫-היא לא מכרה אותנו לשבט?‬
‫אני לא חושבת. צריך למצוא אותה.‬ ‫אני חושבת שהיא תעזור לנו.‬
‫סמוך עליי.‬
‫טוב?‬
‫זה היה הרבה יותר חזק ממה שתכננתי.‬
‫את בסדר?‬
‫קטרה!‬
‫מצטערת! זה היה רפלקס.‬
‫למה את עושה את זה?‬
‫כי עזבת אותי.‬
‫אם לא תשובי, טוות החלומות תהרוג אותי.‬
‫אז תפסיקי עם משבר הזהות שלך,‬ ‫ובואי נלך הביתה.‬
‫או שאצטרך לחשמל אותך שוב?‬
‫גלימר?‬
‫זהירות!‬
‫אדורה!‬
‫מה את עושה? למה הצלת אותי?‬
‫אנחנו זקוקים לך.‬
‫אנחנו זקוקים לשי-רה.‬ ‫הייתי צריכה לתת לך את זה בחורבה.‬
‫יכולת להציל אותנו וידעתי את זה.‬ ‫אבל הייתי טיפשה.‬
‫ורעה. וכמעט גרמתי למותנו. ואני מצטערת.‬
‫לא נכון. אני חיילת השבט.‬
‫איך את יודעת שאפשר לסמוך עליי עכשיו?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אבל אני מקווה שאפשר.‬
‫נדמה לי שהגעת כדי לעזור לנו.‬
‫למען כבודה של הגולגולת!‬
‫כבוד לשרת לצידך, סוסוני.‬
‫בוו! אתה בסדר?‬
‫זו אדורה?‬
‫זו שי-רה.‬
‫לסגת!‬
‫קטרה.‬
‫עשית זאת.‬
‫כן?‬
‫הצלת אותנו.‬
‫הצלת את כולם.‬
‫הצלחתי.‬
‫לחמתי בשבט! לחמתי נגדם.‬
‫למה? אני לא יכולה לחזור. לאן אלך?‬
‫היי, היי.‬
‫זה בסדר. את איתנו עכשיו.‬
‫בואי, נלך הביתה.‬
‫יחידת החברים הכי טובים!‬
‫של מי היה הסוס הזה?‬
‫תרגום כתוביות:‬ ‫תמר בן יהודה‬