Hej, Jamie. Du och dina vänner jobbar visst åt några grovt kriminella.
-Va? -Är det här Lee?
Han jobbar på ett företag som heter CTIP.
De arbetar med avrinning och infrastruktur under London.
Tommy har en gammal skada.
-Hans lever är illa däran. -Du har gjort ditt. Sy ihop honom.
Folk vill ha goda nyheter.
Det här är en specialist här i London.
Ge lappen till Tommy. Hälsa från mig och säg att det är bråttom.
Det är ingen vanlig ljus och fräsch klinik, nej.
-Dennis har kräkts. -Två gånger.
-Så vi går nu. -Ni ska få nåt som lindrar lite.
Vill ni stoppa tunnelbanan?
-Är det ett ja? -Men inte till den planen.
Vi skulle kunna skapa trafikkaos i hela centrala London.
-Så lätt? -Vi behöver bara en nyckel.
Daniel. Kul att du kunde komma.
Hoppas att resan inte var alltför besvärlig.
Du skämtar väl?
Du kidnappade mig. Vad fan är det här?
-Jag behöver din hjälp, som vän. -Aldrig.
Inget jävla krångel nu. Det är ont om tid.
-Och det här är ingen förfrågan. -Vad är det, då?
Du har ett ansvar, Daniel.
Du sa att du ville ha det professionellt.
Det här är inte professionellt.
Det här är landets främsta hästmottagning.
Det finns inget oprofessionellt här.
Så... Om du vill förbereda dig för operation-
-så finns det handfat och kläder där i hörnet.
Hjälp mig.
Då så. Det här är Paul. Han har haft svåra bröstsmärtor.
Hör du mig, Paul? Jag heter doktor Milton. Vad har hänt?
Jag har blivit skjuten.
Dermot assisterar dig.
Jag har blivit av med legitimationen.
Men du vet ju hur det är. Det är mycket politik i det där.
Har du druckit?
Varför har du inte försökt stoppa blödningen? Det är kritiskt!
Hjälp mig, snälla ni. Jag är rädd.
Jag vill inte dö.
Ska du tvätta dig, eller?
Jag är inte din personliga jävla läkare!
Dr Milton är en duktig kirurg.
Därför står jag ut med hans genstörtighet.
Det betyder stridslysten och samarbetsovillig!
Kommer jag att dö?
Det hoppas vi naturligtvis inte, Paul.
-Det hoppas vi inte. -Jag vill inte dö.
Det är illa, men jag är skicklig.
Ställ eventuella frågor till Dermot medan jag förbereder mig.
Jag har en plunta om du behöver smärtlindring.
-Ingen plunta, han behöver morfin. -Morfin, ännu bättre.
Hejsan.
Är det nåt problem med kärnreaktorn?
-Va? -Utstyrseln.
Jaha.
Råttor.
Råttor?
Ja, CTIP skickade oss för att utrota dem.
-Var? -I källaren.
Det finns ett bo bakom... nyckelskåpet.
Gå dit, då.
Jeremy vill träffa mig på kontoret om en kvart.
Va? Han var väl ledig i dag?
Det handlar väl inte om det här?
-Nej. -Nej!
-Nej... -Nej, nej, nej. Definitivt inte.
-Men ändå... -Vadå?
Det är nog ändå bäst att du skyndar dig.
Han får inte bli misstänksam.
Hej då.
Kom igen.
Han har ingen minutvolym. Han kommer inte att klara sig.
Kom igen.
Helvete...
Jag kan inte göra mer för honom.
Ett tappert försök.
Högsta betyg för ansträngning. Men Pauls tid var ute, stackaren.
Okej. Då går vi vidare till...
...nästa punkt på dagordningen.
Nej, nej. Jag är färdig.
-Vi måste avlägsna hans lever. -Japp.
Ta njurarna också. Det är ingen idé att kasta pengar i sjön.
Vad var poängen med allt det här, då?
-Var det bara för min skull? -Och Pauls, förstås.
Men du ville bara åt hans reservdelar?
Var inte så skenhelig nu.
Jag har gärna sett att du kunde rädda Paul.
Men nu har vi en annan patient som behöver en levertransplantation.
-Ah! Där är han ju. -Du minns väl Tommy?
-Min personliga läkare. -Du lämnade ju en lapp till honom.
Jag går bara på toaletten, så kan ni sätta igång.
Den ende mannen jag litar på.
-Fint att se dig, Tommy. -Doktorn...
Ursäktar du mig ett ögonblick?
Du förstår nog inte hur komplicerat...
Pauls lever matchar Tommys helt och hållet.
Alla relevanta prover är tagna.
-Har du testat så att de matchar? -Ja.
När då? Före eller efter att han blev skjuten, flera gånger?
Efter.
Jag tänker inte bli medskyldig här.
Var inte så fin i kanten nu, Daniel.
Du kommer att genomföra den här operationen.
För om du inte gör det får du ännu ett lik på ditt samvete.
Det vill du väl inte?
-Jag kan inte göra det själv. -Dermot assisterar dig.
Dermot?
Var är han?
Dermot.
Dermot?
Det är bra med honom.
Du ska inte vara här.
-Ursäkta? -Rummet ska vara tomt.
Det ska vara utrymt i två timmar för städning.
Inte förrän i kväll. Förlåt, men vilka är ni?
Vi är skadedjursbekämpare. Det bor råttor bakom nyckelskåpet.
Bakom skåpet?
-Ja. -Ja, det där skåpet.
I stenväggen?
De gnager sig igenom vad som helst. De är vidriga djur.
Varsågoda.
Tack.
Kan du lämna rummet?
Ja, ledsen. De här grejerna är rätt giftiga.
Nej, jag måste vara här.
Vad gjorde killen på det andra stället?
-Killen...borta på... -Grejen.
-Jaha, den killen! -Han gick väl bara på lunch?
-Han aktiverade...lunchproceduren. -Lunchproceduren.
Lunchproceduren?
Om man kan pipa iväg och ta en macka-
-kan man väl pipa iväg för att slippa permanenta lungskador.
Och impotens.
Impotens?
Ångorna försvinner på en timme, så...
Rör mig inte!
Inga sprutor, sa jag. - Doktorn! Doktorn!
Jag vill ha gasen!
Ge mig gasmasken. Jag vill ha gasen.
Herregud.
Har vi rätt sorts gas?
-Förlåt? -Har vi rätt sorts gas?
Jag vet inte ens om kusar tar gas...
Jag vill ha gasen!
-Och han ska inte komma nära mig! -Javisst.
Dermot. Ta över här. Jag tar hand om Tommy-
-och skaffar fram nån annan typ av narkos.
-Hej. -Hej.
Vi har fått en förfrågan. Från polisen.
-Jaha, okej. -Det är inte ovanligt.
Stora delar av vårt nätverk går ju under jorden-
-så det lockar till sig utövare av moraliskt underjordisk verksamhet.
Okej.
Sätt dig.
-Du är ju fortfarande väldigt grön. -Visst.
Men man lär sig bara genom övning, så du ska få visa dem runt i tunnlarna.
-Okej. -Du ska träffa inspektör Moloney...
...inne i stan, i dag, vid Kingsway-ingången.
-Visa honom tunnlarna under Temple. -I dag?
Ja, i dag. Han väntar på dig nu.
Okej. Fint. Tack. Tack.
-Fan. -Ett, två, tre!
Okej...
Hur ska vi veta vilken nyckel vi ska ha?
Jag är inte rädd för smärta, doktorn.
Jag gillar bara inte sprutor.
Vad är det där?
Det här är ett hästsjukhus-
-så om du inte gillar injektioner är det tyvärr den här som gäller.
-Så här? -Ja, se om den passar.
Vad var det?
Räkna ner från hundra.
Vi tar allihop. Skit samma.
Fyll väskan, så löser vi det sen.
De kommer att märka det och byta lås på alla elskåp.
De är paranoida när det gäller terrorism. Det är kört!
Det skadar inte att ta en titt. Se om du kan hitta nån logik.
Va? Jag är väl för fan inte Alan Turing!
Det verkar vara tre bokstäver och en siffra. Som den här:
TL-T9-N6.
Alla börjar med TL.
-"Transport London"? -Knappast.
Fan, vad var det?
Det är...
Det finns en massa knappar och en av dem blinkar rött.
Det står TL på dem också. Och en siffra.
TL...
Det är det TL står för! "Transit layer"!
Testa att trycka på knappen!
-Ska jag? -Tryck på den!
Okej, det är en kartreferens. T9 är ruta nio på kartan.
-Det måste motsvara... -Okej.
...var alla elskåp är placerade.
Så är det.
Har du knäckt det? Har du löst det?
Jag är för fan Alan Turing.
Det betyder att nyckeln vi behöver är TL-K5.
K för Kingsway! Det...
Men jag är osäker på om det är två, tre...
...eller fyra.
Jag vet inte.
NJURE
Det är nog allt som är värt att ta.
Inget dumt utbyte med tanke på tillståndet.
Men innan vi tar hit din kille bör vi nog göra oss av med resten av honom.
Nej, jag är kirurg, inte vaktmästare.
Just det, du är kirurg.
En kirurg som är på ett hästsjukhus och stjäl kroppsdelar.
Sluta dryga dig.
Jag försökte rädda hans liv.
Jag hjälper inte till att röja undan hans kropp.
Var inte så hysterisk.
Du ska inte rulla in honom i en matta och gräva ner honom under verandan.
Sluta fåna dig och ta tag i en ände.
Kom igen nu.
Kom igen. De lär inte sakna tre...
Tiden är ute, hörni!
Martin! Kan du ge oss fem minuter till?
-Får jag vänta här inne? -Vi behöver bara fem minuter.
Sen sticker vi och du kan återgå till dina skärmar.
-Utan råttor. -Nej, jag måste tillbaka nu.
-Bara fem minuter. -Kom igen, ni har fått nog med tid.
-Nu släpper vi impotensbomben. -Det gör ni inte alls!
Jävla skit.
Du kom förberedd!
Har du kört en kremeringsugn förut?
Jag är inte den sortens läkare som sysslar med kremering.
Låt mig påminna om att vi är skyldiga att se till att den där unge mannen-
-blir lika värdigt behandlad som vilken annan människa som helst.
Låt mig också påminna om att han dog på vårt operationsbord.
Om du vill att jag ska säga några hedrande ord, så gör jag det gärna.
Allt annat är ditt ansvar.
Okej.
Du skämtar väl?
Varför skulle nån skämta om en så här allvarlig sak?
Okej.
Slutet är en början.
Och början ett slut.
Döden är inte att förlora och livet är inte att vinna.
Var och en hör ihop.
De händer som ger ska också ta.
Och de händer som tar ska också skänka.
Grenen måste alltid gå av.
Tyngd av frukt eller snö.
Vi får nog köra in honom med röven först.
Annars blir vi tvungna att stycka den jäveln.
-Hej. -Hej, är du...?
-Eve. Hej. -Inspektör Moloney.
Är du tunnelexperten, alltså?
Jag har tittat på kartorna och vet på ett ungefär vart jag vill gå-
-men jag hoppas att du kan leda mig rätt.
Jag är inte direkt nån expert, ärligt talat.
Det tror jag inte på. Efter dig.
-Jag insisterar. -Jag har en polisbricka.
Jag har ett passerkort.
-Får jag titta på det? -Är det nåt fel?
Milton. Ovanligt namn.
Ja, det är det väl.
-Men ska vi...? -Ja.
Får jag fråga vad du letar efter?
-Du får fråga. -Vad letar du efter?
Inte helt säker. Jag hoppas att jag vet när jag ser det.
Okej. Men det är ett brott du utreder?
-Ja, men du behöver inte oroa dig. -Jag är inte orolig.
Vad finns här borta?
Där borta? Inget.
Jag vill gärna ta en titt.
-Jag måste gå på muggen först. -Nej.
-Va? -Nej, vi ska få det här gjort nu.
-Men jag måste pissa. -Bra, då är du alert.
Jag lägger snittet.
Dermot. Du måste koncentrera dig nu.
Tänk inte på Dermot. Tänk på din familj.
Vad sa du?
Beth och Eve.
Tänk på dem.
Det måste väl oroa dig att Eve har hoppat av studierna-
-och att Beth...har dött?
Din galna kossa.
Du drogade mig.
Jag vet.
Men...det fungerade!
Blodproven är normala, Rebecca!
-Är det sant? -Ja.
Vad är det?
-Säg till om trycket förändras. -Absolut.
Det är som en balett.
Då är donatorlevern transplanterad.
-Är du klar? Är operationen lyckad? -Inte än.
Nu kommer det svåra.
-Vad gör du? -Håll tyst. Snälla, håll tyst.
-Ring en ambulans! -Tyst!
-Ring en ambulans! -Snälla, var tyst!
Jag måste koncentrera mig. Allt kommer att ordna sig.
-Du kan gå. Det är lugnt. -Kom.
Okej, gå.
-Vi gjorde det! -Herregud!
Vi gjorde det! Vi gjorde det fan i mig!
Jag vet!
Anna! Vad händer?
Va?
Kommer du från stan?
Ja, samma här. Eller ja, Watford.
Men Watford är ju London nu, eller hur?
-Oj jösses, vad är det där? -Vadå?
-Jag tror att det är en Banksy. -Var?
Där uppe.
Nej, det är ingen Banksy.
-Inte? -Verkligen inte.
Nej, du har säkert rätt.
Har du sett allt du behöver se?
-Ja, jag tror det. -Toppen.
Är allt klart?
Jag överlämnar den postoperativa vården till er. Jag ska hem.
Hej då, Dermot. - Gubby.
Vi ses, Daniel Milton.
-Nej. -Nej?
Nej, vi kommer inte att ses mer.
Livet är långt.
Vi är färdiga med varandra.
Lyssna på mig och hör vad jag säger nu.
Vi är klara med varandra, okej? Vi är klara.
Hallå?
Är det nån hemma?
Behandlingen fungerar inte.
Jag visste inte att nån var hemma.
Jag vill se forskningen. Allting. Allt som du och Anna har.
Okej. Kan vi prata om det i lugn och ro?
-Dra åt helvete. -Beth...
Det enda jag vill höra från dig är var jag kan få tag i forskningen.
-Jag kan inte ge dig Annas arbete. -Annas arbete!
Allt ni gjorde - alltihop - grundade sig på mitt arbete.
-Javisst... -Starta inte på mållinjen...
-...och förvänta dig en medalj. -Den metaforen funkar inte här.
Kan vi sätta oss ner och prata som rationella vuxna?
Snälla, låt mig slippa det här.
-Det här handlar inte om forskningen. -Vad menar du?
-Inget. -Skulle det handla om dig och Anna?
-Gör det inte det, då? -Du är så jävla arrogant.
Lancasters är mitt livsverk! Ingen ska få ta det ifrån mig.
-Är det jag som är arrogant? -Ja.
Har du ens ett uns av tacksamhet i dig?
Tacksamhet för vad?
-För att jag räddade livet på dig. -Det bad jag aldrig om.
Du gick tvärtemot min önskan.
Jag monterade isär mitt eget liv.
Jag bröt ner det i småbitar för att rädda ditt.
Det gjorde du för att mata ditt ego.
Nej, öppna inte nu, för fan!
Förlåt att jag stör dig hemma.
Vad är det?
Det är Anna.
Kom igen! Vad är det som tar sån tid? Jag har bråttom!
Skit ner dig.
Hur länge kommer det att dröja?
Vad ska jag göra? Starta raketmotorerna och flyga iväg?
Det här är ett nödläge.
Det är ingen ambulans. Vad tror du att jag kan göra?
-Vi måste till Anna! -Jag upprepar:
Vad tror du att jag kan göra här?
Herregud, det skulle gå snabbare att gå.
Men gör det, då.
Jag har inte tid med dina oviktiga problem.
Världen brinner, Daniel.
Mänsklighetens existens är hotad, så jag har viktigare saker att göra-
-än att springa efter dig varje gång du har satt dig själv i skiten!
-Som du vill. -Bra!
Vem är det här?
Lee. Det är jag.
Jag har nog gjort bort mig.
Vad har du gjort, Jamie?
Polisen var här och jag berättade att Daniel var din läkare.
Det var inte meningen.
Jag är rädd att de ska hitta er.
Nej, det är lugnt. Ingen kommer att hitta bunkern.
Oroa dig inte. Vi är helt säkra.
Kam. Ta reda på om Daniel Miltons dotter heter Eve.
Jag har nog knäckt det. Jag ska få tillbaka brickan.
-Hur är det med dem? -De har skyhög feber.
Kalium- och kalciumnivåerna är helt instabila. De har bukkramper.
När blev de medvetslösa?
Jag vet inte. Jag gav dem sömnmedel.
-Vad sa du? -Jag gav dem sömnmedel.
-Varför? -För att söva dem.
Varför? Vad hände?
Jag ökade dosen och de fick biverkningar.
Ökade du den?
-Kommer de att överleva? -Jag behöver din hjälp.
Vad är det som händer?
De har drabbats av anafylaktisk chock.
-Nu, då? -Dra ner byxorna på honom.
Försök injicera honom i låret.
Stick in den, bara!
Polis!
Upp med händerna!
Neal?
"Neal"?
Jag heter Rob. Hej, Yvette. Eller ska jag säga "Anna"?
-Vad är det som pågår? -Det här är inte som det ser ut.
Jag är inte här av en slump. Jag är kriminalpolis.
-Och jag är läkare. -Inte nu.
Neal... Jag menar Rob...
Vad du än tror att du vet, så är det fel.
-Vi är inte kriminella. -Jag beklagar det här, Anna.
-Jag hade trevligt på vår dejt. -Jag med.
Har ni dejtat?
-Spelar det nån roll? -Jag trodde inte att du träffade nån.
-Det gör jag inte. -Nu räcker det! Upp med händerna.
Båda två.
-Vi var bara på en dejt. -Jag bryr mig inte.
Jaha, vad bra.
Jag har bara ett par handbojor, så jag måste sätta ihop er.
Är det här nödvändigt? Låt henne gå.
Håll käften och sätt er ner.
-Allvarligt? -Ja, allvarligt.
Rygg mot rygg.
-Det här är ett stort missförstånd. -Jaså?
Händerna bakom ryggen.
Anna.
Backa.
Anna...
Det här är dumt.
Det kanske finns en lösning.
-Kanske det. -Bra.
Vi är ju vänner. Vi kan ta ett vänskapligt snack.
Okej. Jag är forskare och har arbetat på ett botemedel mot Lancasters.
Okej, du behöver inte hota mig med sax.
Och jag har faktiskt hittat ett botemedel.
Snälla...ta ner saxen, Anna.
Jag är den ende som vet att ni är här. Ta ner saxen.
Tack.
Satan! Fan! Ni gör ett stort misstag!
Det här är ett dåligt beslut! Vad ska hända nu?
Vad fan, hörni! Kom igen! Släpp ut mig!
-Fan! -Din pojkvän låter väldigt arg.
Vad ska vi göra?
Jag vet inte.
Har du nån idé?
-Jag gillar inte din ton. -Det är ingen ton.
Men alltså...vem är han?
Det var bara en gång. Det var inget seriöst.
Jag frågar inte av svartsjuka, Anna.
Jag frågar för att han är polis och är här nere!
Jag visste inte att han var polis!
Okej, nu gör vi så här.
Jag ringer Lee och säger åt honom att komma hit med sin skåpbil.
Men han har ju hittat oss.
Han har sett stället. Han vet vem jag är.
Vi ska söva honom, lägga honom i skåpbilen och köra ut på landet.
Sen åker vi tillbaka hit och röjer ur hela bunkern.
Det vi inte kan ta eldar vi upp.
Du kan inte mena allvar.
Det är det enda sättet.
Men jag, då? Han vet ju vem jag är.
Vad var det?
Du måste lugna ner dig.
Du kommer inte ut därifrån. Rummet är bombsäkert.
Ånej...
Text: Hanna Måhl Åsberg Iyuno-SDI Group