-Var är pengarna? -Stulna!
-Polisen kommer att leta efter dem! -Polis!
Såg du honom?
-Tog sig Jamie ut ur London? -Han ska överlämna sig.
Jag vet vad ni gjorde. Med njuren.
Jag vill ha mina pengar i morgon, annars berättar jag.
Helvete!
Du är avstängd tills vidare.
-Suzana vet att vi tog njuren. -Herregud.
-Vi måste ta lite jobb. -Vill ni arbeta?
Ja, det vill jag.
-God morgon. -Vi måste prata.
-Om vadå? -Hyreskontraktet.
-Jag sa ju att de har skrivit fel. -Men jag tror dig inte.
-Varför skulle jag ljuga, Beth? -Jag vet inte. Men du gör det.
Fåna dig inte. Nu äter vi en trevlig frukost med Eve och går vidare.
Trevligt lär det inte bli. Hon har låst in sig i sitt sovrum.
God morgon, älskling.
Har du sovit gott?
Jag har köpt alla dina favoriter.
Juice? Ja?
Utan fruktkött, så klart.
Och så ska vi se...
Pain au chocolat. Jag tänkte göra varm choklad...
Lägg av, pappa!
Det här är inte nåt firande.
Nej, men jag tänkte...
Så här dags i går trodde jag fortfarande att jag var moderlös.
Ska ni bara fortsätta ljuga för mig om vad som hände?
Båda två?
Gud... Jag pratar med henne.
-Frukosten, då? -Jag är inte hungrig.
Beth?
SUZANA: PENGARNA I KVÄLL
-Mr Milton? -Ja.
Hej.
Skulle ni säga att ni känner oro aldrig, ibland, ofta eller alltid?
Aldrig.
Eller... Ibland, antar jag. Kanske.
Okej.
Hur funkar det här? Meddelar ni Ed att jag kan börja jobba igen?
När ni har gått på alla samtal och om det är min bedömning, så ja.
-Hur många samtal? -Kanske ett.
Kanske tio. Det beror verkligen på.
Just det.
Oroar ni er för ert arbete aldrig, ibland, ofta eller alltid?
Aldrig.
-Aldrig? -Aldrig.
Alltså... Jag älskar mitt jobb.
Man kan älska nåt och ändå oroa sig.
Ja, det kan man väl.
Jag har förstått att er fru nyligen gick bort i Lancasters.
Ja, men hon dog inte.
Våra närstående finns alltid kvar hos oss på nåt sätt.
Nej, hon är faktiskt inte död. Hon kom tillbaka.
Jag trodde att hon var död, men hon kom tillbaka.
Hör ni hennes röst?
-Ni förstår inte. Hon lever. -Jag tror er. Oroa er inte.
Jag oroar mig inte. Jag försöker bara... Ursäkta.
-Hallå? -Doktorn?
-Ja, det är jag. -Jag har ett jobb. Är ni intresserad?
-Ja, absolut. -Bra. Jag skickar över informationen.
Jag kommer direkt. - Jag måste iväg.
-Men vi har precis börjat. -Förlåt, men det är akut.
Men ni pratar väl med Ed och säger att jag kan börja jobba igen?
Taxi!
Börja utan mig, okej?
Varför ringer du inte tillbaka?
-Jag har ringt din mamma och syster. -Jag vet, förlåt.
Vad händer? Hela familjen är orolig.
Jag verkar bli kvar här nere permanent.
-Bara så där? -Ja, jag antar det.
Ska du bara ge upp? Finna dig i att etikettera saker för alltid?
Alla i släkten kan inte vara lyckade superstjärnor som slår rekord.
Skippa din självömkan och fixa tillbaka jobbet.
-Hur då? Jag blir inte utsläppt. -Gör det på fritiden.
Tänk kreativt. Gräv fram nåt att ta till CID.
-Hur då? -Var lite påhittig.
-Ge dig in i spelet igen. -Jag kommer inte åt några fall, Kam.
Lyssna... Jamie Harris sitter häktad.
På Linton Bridge. Han överlämnade sig med pengarna.
Toppen. Nu verkar jag ännu mer patetisk.
Vad sa jag om självömkan?
Han var skottskadad, så han måste ha fått en svartoperation nånstans.
-Det har du rätt i. -Det är väl nåt att gräva i?
Diskret, förstås.
Tack.
Daniel!
-Herregud, Lee! -Du blir förföljd!
-Va? -Det är sant.
Titta!
Fan, också.
Vad ska du göra med den?
Lee?
Lee!
Är det här en bra idé?
Eve?
Vad gör du här, Eve?
Vad gör du här?
Tack.
Hejsan, Jamie. Minns du mig?
Ja. Jag tror det.
-Hur är läget, kompis? -Jodå.
-Helt okej, för att vara i fängelset. -Bra.
Du gjorde det svårt för mig och min kollega.
Ledsen för det.
-Fick du slut på gömställen? -Nej.
-Har nån hotat dig? -Nej. Det skulle de aldrig göra.
-Vilka är "de"? -Ingen.
Du... Du kan berätta för mig. Jag vill bara hjälpa dig.
Jag vill prata om läkaren.
-Jag känner ingen läkare. -Vem opererade ut din mjälte, då?
Eller gjorde du det själv?
Jag vet inte vad du pratar om.
-Jag känner ingen kirurg. -Jag sa inte "kirurg".
Jag sa "läkare".
Vem är han? Vem ordnade kontakten?
Jag känner varken nån läkare eller nån kirurg.
Det är sant. Hur skulle vi ens kunna få ner nån dit?
Var då?
Vad fan är det här för ställe?
Minns du det nya jobbet jag berättade om? På en klinik?
Här?
Ja, för folk som inte kan gå genom systemet.
-Vilka då? Kriminella? -Bara folk.
Som av olika anledningar inte kan gå till vanliga läkare.
Det var här hon var.
Va?
Det var här mamma var. Med dig.
-Nej, mamma var i... -Hon var inte i stugan!
Eller hur, pappa?
Jag vet att det här är rätt knäppt, men jag sörjde mamma...
Sluta! Sluta ljuga! Snälla!
Jag vet att du hjälpte henne. Okej?
-Vi vill inte att du skulle hoppas. -Då erkänner du?
-Det här är sjukt! -Jag vet.
Hela tiden?
Alla samtal? Alla gånger du bara stack?
Och minnesstunden? Du stod där framför alla-
-och pratade om henne! Vad fan är det för fel på dig?
Förlåt.
Visste han om det? Den där killen?
-Lee? -Ja, "Lee". Var Lee med på det?
Inte direkt, men det här är hans hemliga ställe, så...
Hans hemliga ställe?
Visste nån okänd snubbe att mamma levde när jag trodde att hon var död?
-Det är mycket att smälta. -Jag visste att du ljög...
-...men det här är nåt helt annat. -Jag försökte skydda dig.
Hur kunde du se mig i ögonen när jag pratade med dig om henne?
Det är... Det är groteskt.
Jag försökte rädda livet på henne.
Var var hon? Var exakt? Här?
-Nej. -Var?
Jag måste berätta nåt mer.
Mamma vet inte om att hon var här nere.
-Va? -Jag ville inte låta henne vakna här.
Det kändes...lite mörkt.
Vet hon inte att hon var här?
-Nej. -Varför inte?
Jag ville inte att hon skulle bli rädd när hon vaknade.
Ljuger du fortfarande för henne?
-Vem mer vet om det här? -Ingen.
-Snälla, ljug inte mer. -Jag ljuger inte.
-Ingen annan vet om det. -Svär du?
Jag svär.
Hej, Anna.
Beth?
Förlåt att jag blev så förvånad. Det är en sån chock att se dig vid liv.
Det finns inget enkelt sätt att tala om att man botat sin dödliga sjukdom.
Nej, det finns väl inte det.
Men hur är allt med dig?
Bra. Du vet...
-Det rullar på. -Det är jättefint att se dig igen.
Detsamma.
Hur gjorde du, då?
Lancasters.
Det var X331 hela tiden. Jag hade rätt.
Jaha. Wow.
Grattis.
Det var ju mycket tack vare dig också.
Nja...
Så småningom kanske vi kan börja jobba ihop igen?
-Ja. Kanske. -Ett botemedel mot Lancasters.
-Det är ju jättestort. -Ja, det är det.
Det är inte många kriminalare som kommer hit.
Varför var det högt prioriterat, sa ni?
Vi är nära att ta fast några väldigt ihärdiga plankare.
Prioriteras det högt just nu?
Plankning kostar London över tio miljoner pund årligen.
Vänta. Backa lite.
Stopp, stopp. Där. Jamie Harris.
-Kan du få en bättre bild på kvinnan? -Ja. Vi har en kamera där utanför.
Där har ni henne.
Vill ni ha adressen behöver ni en fullmakt.
Dataskydd och allt det där.
Och vi förvarar förstås inte sån information här.
Det är väl lite att ta i bara för plankning?
Hur tar hon teet, Daniel? Med mjölk och socker?
Glöm teet. Jag har fått ett samtal. Vi har ett jobb.
Vadå "vi"?
-Jag behöver en assistent. -Jag?
Ja, du.
-Du kan väl grunderna? -Jag kan inte.
-Nej, jag kan inte... -Vadå? Lämna det här stället?
-Gå ut i verkligheten? -Precis.
Du blir så illa tvungen, Lee. Jag behöver din hjälp.
-Jag vet inte om det går. -Jag är där hela tiden.
Snälla Lee. Jag kan inte lita på nån annan.
Och jag gör det inte bara för min egen skull, eller hur?
Jag gör det för det här stället.
Om Suzana går till polisen...
Ställer du upp?
-Okej. -Tack.
Okej, jag messar var vi ska mötas.
-När jag vet. -Kan vi inte åka tillsammans?
Nej, jag måste få iväg Eve. Gör dig i ordning.
Går det här stället genom hela centrala London?
-Nej, inte själva bunkern. -Men tunnlarna runtomkring?
Ja, det gör de.
Det är otroligt hur mycket dolt utrymme det finns.
-Anna? -Var är du?
-Allt bra? Vad har hänt? -Beth.
-Va? -Hon kom hem till mig!
-Helvete! -Hon tror att hon botade sig själv!
Hon kommer att få äran för min upptäckt-
-för att du inte vågar ta samtalet!
Jag kan inte prata nu, men jag ska berätta för henne. Jag lovar.
Ska vi gå då, gumman?
-Hej. -Vad gör du här?
Vad är det jag tittar på?
Bilderna är kassa för att jag fick skynda mig, men kolla.
Vad är det för ställe?
Ett hemligt utrymme mitt i centrala London.
-Var ligger det? -Under Temple-stationen.
Jag tänkte att vi skulle kunna ha den som bas för en stor aktion.
-Kan vi komma ner dit när vi vill? -Ja.
I princip.
Snygg kostym. Är det din?
Vänta.
-Vad gör du? -Mässar.
-I huvudet. -Varför det?
För att...avbryta ångestspiralen-
-och styra om tankarna till trygghet och enighet.
Okej.
-Varför ska vi träffas här? -Jag frågade inte.
Det är en enkel klaffoperation. Det borde inte vara några problem.
Alla medicinska frågor hänvisar du bara till mig, okej?
Jag har faktiskt assisterat dig förr.
Då kör vi.
-Dr Sutton-Greville? -Ja.
Era telefoner.
-Va? -Gör det bara.
Förlåt, men de vill ta dem så att vi inte ska kunna spåra vart vi ska.
Min arbetsgivare värdesätter sin avskildhet.
Ge honom telefonen.
Ta på er de här.
Hur är det med pappas axel? Är det bättre?
Vilken tur. Jag tyckte så synd om honom.
Okej.
Jag ringer snart igen, mamma. Ja, jag lovar. Hej då.
Ett glas till, tack.
Ursäkta.
Får jag bjuda?
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Har du sett?
Vad väntade du dig? Så här jobbar eliten.
Det är så de håller oss förslavade under sin korrupta kapitalism.
Jag heter Dermot. Ni kan följa med mig.
Några tips: Prata inte förrän han pratar.
Var självsäkra, men inte för självsäkra.
För inget oväsen, men smyg inte omkring.
Och en sak till:
Var noga med att se honom i ögonen.
Men stirra inte.
Hejsan.
Vem är ni?
Glover-Brown. Assistenten.
Några frågor?
Bara en: Ska vi sätta igång?
-Jag visar var ni kan tvätta er. -Vad har ni för roll här?
-Jag övervakar saker och ting. -Är ni läkare?
Jag är mångsysslare.
Oroa dig inte, Daniel. Jag är här för att hjälpa dig.
Jag är inte orolig.
Du såg ut att ha en dålig dag.
Tänder du på kvinnor som har dåliga dagar?
Bara om de är vackra.
Dessutom så...är det bara vi två här.
Sexigt.
-Har du det, då? -Vadå?
En dålig dag?
Nej då, inte dålig. Den är bara helt jävla usel.
Så... Ska du tala om vad du heter?
Neil. Jag är redovisningskonsult.
-Neil? -Ja.
Trevligt att träffas, "Neil".
-Jag heter Yvette. -Vilket fint namn.
-Tack. -Vad sysslar du med, då?
-Nåt mycket ansvarsfullt, gissar jag. -Varför tror du det?
Magkänsla. Jag känner igen en vinnare när jag ser en.
Okej.
Låt mig gissa...
Jurist?
-Nej. -Politiker?
Nej, fy fan.
-Läkare? -Nu börjar det brännas.
-Oj, vilka muskler. -Tack.
-Hur ofta tränar du? -Två eller tre gånger i veckan.
Jaha, så du är läkare? Det är fantastiskt.
Varför säger alla jämt att läkare är så fantastiska?
Läkare är as. Tro mig.
Okej, ska vi ta en flaska till? Jag bjuder.
Varför gjorde ni slut, då?
Han jobbade jämt. Det var trist.
Hallå, du skulle väl bjuda?
Absolut, stanna här. Jag ska bara gå på toa.
Schyst.
Vad är grejen med irländaren?
Tycker du att han verkar full?
Vad är det med dig?
Varför ser du ut...så där?
Jag vet inte, jag bara...
-Jag känner mig... -Vad?
-Hur känner du dig? -Bara...
Bara vadå? Jag blir ju orolig!
Du ser så...bekymrad ut.
-Jag behöver luft. -Daniel?
-Ser du den där? -Vadå?
Den döda fisken?
I går var det en död fågel.
Vad tror du att det betyder?
Inte fan vet jag.
Doktorn.
Är allt okej?
Vad är det?
Jag vet inte.
Kom igen nu. Håll dig lugn.
Nu får vi bara det här överstökat.
-Jag kan inte. -Jo.
Jag kan inte.
Det kan du visst. Du är en skitbra kirurg.
Du har gjort mycket värre saker än så här.
På ett bra sätt, menar jag!
Det är bara att...skära.
Andas. Glöm bort var vi är.
Du fixar det här.
Varsågod och lägg snittet, mr Glover-Brown.
Femton till tjugo centimeter, tack.
Inga problem, dr Sutton-Greville.
Lägger snittet.
Tack.
Då ska vi öppna bröstbenet.
Förbered peangerna, tack.
Är allt bra med dig?
-Mår du bra? -Ja.
-Det går över. -Du ser sjuk ut.
-Du borde gå till en läkare. -Nej.
Jag tycker inte om läkare.
-De skrämmer mig. -Va?
En stor kille som du?
-Det har skett ett misstag. -Inte från min sida.
Låt dr Sutton-Greville undersöka dig. Honom är du väl inte rädd för?
Vi skulle få betalt efter utfört arbete.
-Vad händer? -Han vägrar betala.
Ni tror väl inte att vi går härifrån utan pengarna?
-Ge mig mobilen. Jag ska ringa Gubby. -Nej.
Allvarligt? "Nej"?
Regel nummer ett vid svartoperationer är för fan att ta pengarna först!
-Det vet du! -Lugn. Det löser sig.
Ja, vi skickar en faktura och får betalt inom 28 dagar!
Jag säger till Suzana att vänta lite.
Fint, det går hon säkert med på. Hon är ju ingen galen utpressare.
Hej, kan jag hjälpa dig?
Jag...
Nej. Förlåt.
Jag har nog gått fel.
Ursäkta.
Mår du bra?
Förlåt, det går över strax.
Är du sjuk?
Skulle jag kunna få ett glas vatten?
-Ska jag ringa efter en ambulans? -Nej.
Nej.
Jag söker Daniel Milton.
Hur känner du Daniel?
Tack.
Han är min läkare.
Eller var.
-Hur fick du den här adressen? -Känner du honom?
Ja, det gör jag. Jag är hans fru.
Hans fru?
Men...är inte du död?
Du borde kontakta sjukhuset.
Han behandlade mig inte på sjukhuset.
-Minst sex år? -Ja.
Jag är nog ändå för gammal nu.
Tja... Det är aldrig för sent att försöka.
Egentligen, när man har vant sig vid blodet och inälvorna-
-kan ju vem som helst göra det. Ja, som är stadig på handen.
Men man behöver veta vad alla inälvor heter och vilken funktion de här.
Ja, det förstås.
Kirurgassistent, då?
Hur lång är den utbildningen? Är det ens ett yrke?
-Ja, det är det. -Men när det gäller meriter...
-...vad måste man... -Lee.
Låt mig sköta snacket.
Operationen gick väldigt bra. Men det uppstod ett problem.
-Bara ett? -Ja.
-Med pengarna. Jag fick inga. -Just det.
-Så... -Det är korrekt.
-Det är vadå? -Korrekt.
För att?
Jag förklarar ogärna det uppenbara, mr Milton.
-Det får ni nog tyvärr göra. -Ni fick problem.
-Vadå för problem? -Er assistent fick ta över.
Jag förmodar att han inte är utbildad kirurg.
-Nej, men... -Det kunde ha gått väldigt illa.
För oss båda.
-Men det gjorde det inte. -Och jag slöt avtalet med er.
-Givetvis. -Endast er.
Min klient förväntade sig en toppkirurgs arbete.
-Det var precis det han fick. -Nej.
Det här är skitsnack.
Hör här... Klienten var helt och hållet nöjd.
Min son vill äta nu.
Det här mötet är avslutat.
-Menar du att jag har din njure? -Jag vet inte.
Jag vet bara att min blev stulen.
-Av Daniel? -Ja.
-Utan ditt samtycke? -Jag hade ingen aning.
-Vad trodde du att han gjorde? -En splenektomi.
Varför skulle han göra det? Han är hjärtkirurg.
Det var det jag behövde och han erbjöd sig att göra det.
Erbjöd han sig att göra det för att kunna ta din njure?
Ja.
Herregud.
Jag... Jag kom inte hit för att göra dig upprörd.
Betalade han dig?
Nej. Inte än.
-Här. -Vad är det?
Du borde få betalt.
Ja, det är därför jag är här. Vi har ett avtal.
-50 000 pund. -Va?
Han har gått med på att betala mig 50 000 pund.
-När? -I dag.
Han vet var jag finns.
Var blev du opererad?
Jag vet inte. Jag hade ögonbindel.
Men det var under jorden.
Helvete! Fan!
-Den där jävla Dermot spionerade! -Ja.
Vi är körda.
-Hör du det, Daniel? Vi är körda! -Jag vet.
-Va? -Du har rätt. Vi är körda.
-Vi är totalt körda. -Nej, nej, nej! Du får inte säga så!
-Varför inte? Du säger det ju. -Ja, men jag får säga det.
Varför får du säga det men inte jag?
Varför måste jag rädda oss ur skiten varje gång?
Det var ju du som satte oss i skiten!
Jag har i alla fall inte skjutit nån!
Nej, förlåt, Lee. Förlåt. Det var dumt sagt.
Vi kan inte börja skylla på varandra nu.
-Jag vet inte vad vi ska göra nu. -Gå hem.
-Va? -Gå hem.
Det är väl det ni gifta gör?
Ni har nånstans att gå när ni känner er vilsna.
Det var väl därför du höll henne vid liv?
-Hej. -Hej.
-Var är Eve? -Här.
Jaha, jag såg dig inte.
-Vi har precis pratat lite. -Okej.
Bra.
-Vi funderar på att beställa hämtmat. -Hämtmat?
-Om du inte vill laga mat? -Pappa lagar inte mat.
Hämtmat låter perfekt.
Vad är ni sugna på? Kinamat? Pizza?
Hämtmat blir helt perfekt.
Har du haft en bra dag?
Ja. Fullt upp.
Med vadå?
-Jobb, du vet. -Jaha, jobb.
Så klart. Nåt annat?
-Nej, som vadå? -Jag vet inte.
Säg det du.
Mamma. Kom igen, låt honom vara.
Han har säkert försökt förklara din återuppståndelse för alla.
Ja. Nåt åt det hållet.
Vad sägs om lite tv före maten? Bara du och jag?
-Sätt er och slappa. Jag fixar käket. -Schyst.
Du kan väl välja nåt, så hämtar jag några glas?
Ja, visst.
Tack.
Du måste berätta snart.
Det ska jag, jag lovar.
Text: Hanna Måhl Åsberg Iyuno-SDI Group