.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.nordicB.org
Er sanna kärlek finns alltid här.
–Det har alltid varit Lyn för mig. –Varför har du inte ringt Cruz?
Jag driver inte en skitbar.
Jag lägger ett bud som betalar lånen.
Jag säljer inte. Jag kan inte göra så mot Vida.
Säg det högt. Kom igen, låt höra din bön.
Var snäll och förlåt mig, mamma–
–för att jag inte var här och för att jag inte har varit snäll.
Ta av dig klänningen. Ge mig den.
Torka dig ordentligt.
Du måste hitta en gata, en gata som du aldrig ska gå över igen.
Du ska lämna den här påsen där.
–Mitt i gatan? –Nej, vännen.
Du letar upp en soptunna eller ett buskage du aldrig går förbi igen.
–Förstår du? –Ja, jag tror det.
–I påsen finns skiten jag har renat. –Skiten?
Smutsen i all den sorg och de tvivel du kom med – all smärta.
Reningen var som en dusch för din själ, så...
Påse, sopor, buskage, gata jag aldrig går över igen.
–Exakt. –Det här var otroligt.
Du behövde det, inte bara för din mamma.
Du har behövt det sen länge.
Jag ska även...ge dig det här. Det håller dig centrerad.
–Ha det alltid med dig. –Jag älskar talismaner. Tack.
Här.
Bara så att du vet tog jag bort allt.
–Det gäller allt som står i din väg. –Ja, jag känner mig redan lättad.
Ja, för att jag tog ut allt.
All skit som fanns där inne, även om du hade vant dig vid den.
Ja, det var därför jag kom. Ni är helt suverän, doña Lupe. Tack.
Emma!
–Jag är ett öppet kärl av öppenhet. –Jag vet inte ens vad det...
Doña Lupe har gett mig världens rening–
–bättre än alla ayahuascabrydger. Jag känner mig förändrad.
Emma, allt kommer att bli bra. Det gäller till och med dig.
Inte allt, Lyn. Jag träffade en ny byggare och vi går bara jämnt upp.
Vi vill väl bli av med skulderna?
Jag skulle vilja se oss tjäna nåt om vi blir av med det här huset.
Emma, var inte så otacksam när universum ger en lösning.
Du fattar väl att vi inte kämpar för huset då? Vi tar farväl.
Det är vad du vill.
Du vill inte vara här. Det här måste ju vara en strålande nyhet.
Allt som inte är ämnat för ditt liv ska bort.
Så...ta farväl.
–Var inte så feg. –Jag ska skicka dig till gården.
–Fortsätter ni bråka om fotboll? –Det är världens största sport.
De springer i 90 minuter. De är riktiga idrottsmän.
Hej.
–Hur är det, Lyn? Nåt att dricka? –Nej, tack.
–Är du inte på jobbet? –Nej, jag slutade tidigt.
–Tänkte du messa? –Självklart.
Eddy, du borde skaffa en TV till baren för att titta på fotboll.
Ja, och sen vill du att jag betalar för sportkanaler.
Eddy är så snål!
–Vill du komma upp? –Inte just nu. Jag kommer förbi sen.
–Visa vad du kan, Juanito. –Okej, fram med plånboken.
–Han har en tjock plånbok. –Jag menar, jag var...
–Jag väntade mig inte ett sms ikväll. –Jag vet det.
Jag har vant mig vid att du inte svarar...
–Jag fattar inte. Jag somnar aldrig. –Du gjorde det nu.
Och det var så fridfullt.
Jag borde gå.
Jag måste städa baren. Den ska inte se ut som en svinstia–
–när byggherren kommer och tittar.
–Sälja huset fortfarande? –Självklart.
Jag tror att jag har en köpare som gör–
–att vi inte behöver sälja med förlust.
Känner du ingen konflikt med att sälja?
Huset är ju ditt arv på sätt och vis. Det var vad din familj byggde upp.
–Byggde upp? Det är en sylta. –Det är mer än så.
Det är det enda stället i området dit kvinnor som vi–
–flickor som vi, kan gå.
Sluta, för några dagar sen var du och ditt queergäng på ett annat ställe.
–Jag vill inte höra. –De tolererar oss, inte mer.
När jag går in på din mammas bar känner jag mig trygg.
Det är så galet att hon som avvisade mig för att jag var den hon blev...
Det är galet att hon gjorde baren till det den är.
–Det hänger inte ihop. –Nej, men ta det inte ifrån oss.
Det är för det här jag undviker morgonen efter.
Folk tror att de kan styra över mig.
Vilket folk? Jag är inte bara "folk".
Cruz, missförstå inget av det här. Okej?
Jag vet att du vill göra din grej när du går. Inte nu.
Emma, vänta.
Jag gick över gränsen. Förlåt mig. Gå inte på dåligt humör, snälla du.
Okej. Ser du? Det är väl bättre?
Det var underbart att träffa dig.
Jag hoppas att vi kan göra om det.
–Vill ni har några sejdlar? –Nej, låt det vara.
–Eddy? –Ja?
Här kommer den roliga.
Har du nån färg kvar? Jag vill bättra på lite.
Ja, men den kan ha torkat upp. Vi har haft den i evighet.
Kan du ta fram den och visa mig?
Jag ska börja kasta ut skiten under trappan. Den är en brandfara.
–Här! –Du fuskar jämt.
Du ser klen ut, men är riktigt stark.
–Vem kallar du klen? Jag tränar. –I Chicago?
–Du tycker om Chicago, eller hur? –Ja, det gör jag, för det mesta.
–Det är mycket kallt. –Iskallt.
Vad gör det där svinet här?
Hej, miss Emma och Eddy.
Du är inte välkommen här, din råtta.
Jag hörde att du träffade mina vänner på Fredrich & Booster. Bra samtal?
–Gå in. Jag ser vad skiten vill. –Jag lämnar dig inte ensam.
Oroa dig inte. Jag klarar det.
–Passa dig. Jag hämtar slagträet. –Vad du tar i, Eddy.
Det är okej. Gå.
Jag har inget att säga till dig.
–Lugn, Emma. Jag vill bara prata. –Vi har inget att prata om.
Jag ska vara uppriktig.
Mitt företag är mycket intresserat av de fyra gatuhörnen.
Ert hus är avgörande i köpet. Jag bjuder över allt F&B ger.
Jag arbetar med skitar som du.
Emma, du och jag är av samma skrot och korn.
Vi växte upp här båda två, ville ha nåt bättre och fixade det.
Nu ser vi att våra föräldrar inte gav oss rätt redskap.
–Vi är inte ett dugg lika. –Titta på oss och titta på dem.
–Vi har slutat göra tortillabröd. –Vad fan snackar du om?! Försvinn!
Vi kommer att få fastigheten.
Det vet du. Det blir så vare sig du vill eller inte.
Jag låter dig tänka på saken.
Kom, Eddy. Vi fortsätter.
–Vad ville han? –Inget viktigt. Vi fortsätter.
Jag är inte dum, Emma. Försöker du sälja huset utan att säga nåt?
Jag fick ett bud vi bör överväga. Det är inte från Nelson.
–Men vi bör överväga det. –Jag har sagt att jag inte säljer.
Ska du köpa ut oss med allt du har tjänat på att missköta baren?
–Jag tog aldrig nåt från din mamma. –Nej, men du drack skiten i botten.
–Sen har vi de som dricker gratis. –Kallar du oss snyltare?
Det finns en direkt koppling mellan när Eddy kom–
–och baren började gå dåligt. Det är allt.
Om du tror det om mig har jag inget här att göra.
Hon kan dra. Vi går nån annanstans.
–Vart då? Jag gillar inga ställen. –Jag bjuder på ett glas. Jag betalar!
Hej. Kan jag få en med allt på? Och stark sås.
Ingen papaya.
Var är du? Johnny? Vad fan? Är du på jobbet?
Hej! Vad är det? Jag vet att jag betedde mig dumt igår kväll.
–Ja. –Förlåt mig. Var inte arg.
–Du har varit konstig. –Jag vet det.
Jag vet inte vad det är med mig. Jag har varit en skit.
Titta på dig. Du är så vacker. Kom nu.
Jag vill ha ett rött staket.
–Vad då? –Ett rött hus med rött staket.
Okej, det blir mycket rött.
Och två röda dobermann som springer runt.
Men vi borde nog inte köpa vårt lilla hus i Eastside.
Vi kan kanske flytta västerut.
–Vart då? –Jag vet inte. Vart som helst.
Bara bort från det här området.
Varje dag den här veckan har nån ringt och sagt–
–att de slutar köpa av mig för det med Karla.
De säger hemska saker.
–Det visste jag inte. –Ja...
Men varför pratar jag om det?
–Vem betalar din pappas hyra? –Det gör jag.
Och Mari. Hon kommer med nåt varje månad.
–Vem ska sköta affären om du flyttar? –Jag vet inte.
Jag har inte tänkt så långt. Jag säljer den kanske.
Hur ska du ta hand om din pappa då?
Jag löser det på nåt vis. Kom igen.
–Jag är skiten. –Vad då?
Herregud...
Hon har kanske rätt. Det var kanske mitt fel.
Den snorkiga jäveln behöver plockas ner på jorden.
–Ed, drick din öl och slappna av. –När alla tittar snett på oss?
Vi sätter på musik.
Har du några 25–centare?
Kolla om de har Chavela Vargas eller Ana Gabriel.
Raring...kan du sätta på en långsam romantisk låt?
Det blir det knappast.
Jag betalar rundan.
Jag har varit DJ. Jag gillar den där.
–Kan du lämna mig i fred? –Du är mycket söt.
–Du är nåt alldeles extra. –Rör mig inte!
Damen vill vara i fred, okej?
–Manhaftig kvinna. Är du med flatan? –Ja, det är jag.
–Äckligt. –Sluta nu.
Annars? Ska du tvinga mig? Kom igen, vill du vara en riktig man?
Jag kan behandla dig som en man.
Det är ingen fara med mig.
–Du behöver lugna ner dig. –Dra åt helvete, din skit!
Är allt bra med dig? Vad hände? Vad fan hände?
Ta en öl. Jag bjuder på rundan.
Kom igen, Rocky. Drick nu! Botten upp!
Vad gjorde du med mig? Du gjorde mig till en snäll mes!
Redan?
Vad var det som skulle hända? Varför känner jag mig så konstig hela tiden?
Du känner dig normal, som du alltid borde ha känt dig.
Nej, du har förvridit mig.
Jag gjorde slut utan vettigt skäl.
Båda han och jag var så förvirrade.
Vi visste att det var för gott nu. Det var ditt fel.
–Jag satte dig bara på rätt väg. –Vem hade bett om det?!
Jag tyckte om att vara på fel...
Nu har du förvridit mig och jag kan inte få det att sluta!
Jag vill inte ha med dina häxkonster att göra.
Ursäkta, vilken avdelning? – Emma, ring efter en bil.
Ring efter en nu!
–De låter oss inte gå in till henne. –Vad menar du? Varför då?
Ursäkta mig. Hallå! Vi måste få besöka Eduina Martínez.
Bara familjen tillåts på intensiven.
Hon är vår styvmor. Du kan kolla det.
Herregud...
Vi gör vad vi kan. Vi utreder det.
Jag vill inte höra det. Det finns övervakningskameror ni kan söka via.
Jag vet inte om några finns där.
Nej, varför skulle ni sätta upp dem i vårt område?
Och det tar en vecka att gå igenom.
–Varför skulle det ta en vecka?! –Lugna ner er.
Emma...nu går vi.
Tack.
–Hur är det med henne? –Vi vet mer imorgon. Det ser bra ut.
De lät Rocky stanna.
–Jag ska be för Eddy. –Tack.
Drick det inte.
Hur kunde du växa upp i en bar utan att lära dig blanda en drink?
Vi måste ta reda på om Eddy har sjukförsäkring.
Oroar du dig för det nu? Försäkring?
Nej, det är inte det enda.
Jag oroar mig för att jag skickade iväg Eddy–
–och det kan jag inte göra nåt åt nu. Så därför, försäkring.
Det skickade henne inte till sjukhus.
Du ska alltid ge dig själv skulden för saker.
När mamma glömde hämta oss på skolan trodde du att det var ditt fel.
När hon glömde betala räkningar sa du att du borde ha påmint henne.
Du har alltid gjort så, Emma. Saker händer. Det var inte ditt fel.
Ibland finns det orsak och verkan.
Ibland gör man saker som sabbar allt. Det är naivt att inte inse det.
Du har alltid tagit på dig ansvaret för andras misstag. Du har inte det.
Har jag inte? Och den här skiten med baren?
Vem ska lösa det om inte jag gör det? Du?
Det löser sig kanske inte och vi mister allt. Det är kanske meningen.
Tycker du att det är okej?
Du älskar inte det här stället. Jag förstår inte.
Säg inte att jag inte älskar stället.
Jag älskade det här stället.
Jag lärde mig gå på det här golvet.
Jag har mina första minnen av morfar bakom bardisken. Mamma sjöng där.
Säg inte att jag inte älskar stället.
Och det hon gjorde av det.
Jag såg på hennes misshandlade fru idag och tänkte: "Herregud..."
"...det krävdes mod för att gå runt tillsammans i det här området."
Emma...vad vill du göra med det här stället?
–Det kloka är att sälja det. –Jag frågade inte om det kloka.
Jag frågade vad du vill göra.
Jag önskar att vi kunde göra det rätta, fast bättre.
Varför gör vi inte det, då?
Jag menar allvar. Varför gör vi inte det?
Eller som Frida och Diego. Eller så gör vi allt i lotteritema.
Borden, glasen och allting.
Vi kan ha ironiska lotterikvällar.
–Måste vi ha ett tema? –Det är helt nödvändigt.
Det måste vi ha. Det behöver inte vara lotteri, men måste vara nåt.
Titta på det där.
Betyder det här att vi är affärskvinnor nu?
Text: Hans Sjölund www.sdimedia.com