Nu gäller det, Hugo.
Du ska sälja huset. Du klarar det. Inget annat spelar nån roll.
- Hej, Monique. Fin dag, eller hur? - Jag antar det.
- Letar du hus? - Ja, det gör jag.
- Är det du som säljer hus? - Ja, jag har ett perfekt hus åt dig.
- Det är lite litet. - Det är större på insidan.
Det här avsnittet av Bluey heter "Spökkorgen".
Lägg märke till det vackra trägolvet.
- Bor det nån här nu? - Ja, men de är inte hemma.
- Är allt som det ska? - Jag kommer strax.
Vad gör du här? Ni skulle ju spela boule!
- Phyllis ställde in. - Ja, hon åker vattenskidor.
Stick, era fossiler. Jag försöker sälja det här stället.
- Vi vill inte att du säljer stället. - Ja.
Vi har pratat om det här. Det bestämmer inte jag.
Era barn sätter er i ett ålderdomshem.
- De bad mig att sälja huset! - Fräcka ungar.
Ni får prata med dem. Låt mig bara göra mitt jobb.
- Men vi har bott här i 50 år. - Nej, det har ni inte.
- Ni vann det i ett lotteri i april. - Gjorde vi?
- Håll er borta från mig, okej? - Okej, vi ska.
Varsågod och stig in.
Här har vi en underbar...
- Ut ur mitt hus! - Ta bort dem!
- Se dem inte i ögonen. - Kakor!
- Vad var det? - Inget. Ska vi titta på köket?
Ugn, spis, kylskåp och lådor som kan öppnas och stängas.
- Vidare till vardagsrummet. - Vänta är bänkskivorna av...
- Här kommer tanterna! - Nej!
Okej. Jag frågade bara.
Du kan väl titta på den rymliga matsalen? Jag kommer snart.
- Vad håller ni på med? - Vi sa ju det!
- Du säljer inte vårt hus. - Slappna av.
- Hon är nog ändå inte intresserad. - Jag är intresserad.
Nej, stygga tanter!
- Och vilka är det här? - Det är...
- Rita och Janet. - Det här är vårt hus.
- Inte länge till. Jag vill köpa det. - Verkligen?
Men har han berättat om...
Det specialinredda badrummet? Nej, men jag kan visa det.
Oroa dig inte. Jag vill köpa det.
Jag har inte sett något som avskräcker mig.
- Nej... - Vad var det?
- Inget. Nu tittar vi på sovrummen. - Nej, jag hörde nåt.
Det är bara spökkorgen.
- Spök-vad? - Spök-inget!
Kom igen. Vi kollar in uterummet.
Det här är uterummet. Här är rummet och där är ute.
Jag tyckte att jag hörde något.
- Det gjorde du! - Nejdå! Ser du? Inget här.
Se vilket fint badrum i kolonialstil.
Väldigt fint.
Nu går vi. Ut genom det här originalfönstret.
Vi är på andra våningen! Jag hoppar inte ut genom ett fönster.
Vad är det som låter?
- Spökkorgen. - Janet!
Spökkorgen följer med huset.
Och jag måste varna dig. Han gillar inte unga människor.
- Hugo. - Det är sant.
Huset är hemsökt av en spökkorg. Förlåt.
Jag borde ha sagt det men jag ville så gärna sälja stället.
Du ljuger som en häst travar!
- Vi går till botten med det här. - Nej!
- Här är din spökkorg. - Hejsan, raring.
Rita? Är det du?
- Vänta lite. Är du spökkorgen? - Ja.
Jag har försökt sälja i sex veckor. Men alla skrämdes av spökkorgen.
Och det var du hela tiden!
- Rita, hur kunde du? - Det här var ditt verk, eller hur?
Vi vill inte flytta! Du får inte sälja huset.
- Jag tar det. - Verkligen?
- Nej! - Kör ut tanterna så gör vi affär.
- Min rumpa! - Och här är dina pengar. Tack.
Jag gjorde det. Jag sålde det. Jag sålde den.
Jag är bä...
- Det är inte personligt. - Ja, vi vet. Det är bara ditt jobb.
Hon verkar trevlig.
- Kör bort tanterna från gräsmattan! - Eller kanske inte.
- Upp och hoppa, Rita. - Tack, Janet.
Kom nu. Vi får väl gå till ålderdomshemmet.
- Ursäkta? - Vi måste gå, sa jag!
Bara lite vita bönor i tomatsås, raring.
Hej då.
Vänta.
Gör exakt som jag säger för en gångs skull.
Hemmansägande.
Nej, det är en spökskottkärra.
Vad ska jag ta mig till?
- Försvinn. - Ja, självklart.
Det är bäst att jag lämnar huset för alltid.
För det där är definitivt en spökskottkärra-
och inte bara några gamla...
- Hejsan, raring! - ...tanter?
Vi glömde Jeremy. Förlåt. Vi ska inte störa mer nu.
Men om ni är där betyder det att det här är en riktig...
...spökskottkärra?
- Funkade det? - Ja! Tack, unge man.
Ingen fara.
Men jag kan inte göra det här varje gång.
TILL SALU
Text: Mattias Andersson