www.titlovi.com
ZASNOVANO NA ISTOIMENOJ PRIČI HARUKIJA MURAKAMIJA
Sa vremena na vreme,
ona počinje da se ušunjava u Jamaginu kuću.
Jamaga?
Njena prva ljubav. Školski drug.
On ne zna da ga ona voli.
Ona ne želi da on to zna, tako da joj to ne smeta.
Ali želi da ga bolje upozna.
Želi da zna sve o njemu,
a da on ne zna ništa o njoj.
Pa krišom ulazi.
Tačno.
Odlazila je ranije sa časova pozivajući se na bolest.
Jamaga je jedinac, od oca službenika,
i majke učiteljice.
Devojčica zna da nema nikog kod kuće preko dana.
Kako ulazi u kuću? On je obična tinejdžerka.
Igrom slučaja nalazi ključ ispod saksije na ulaznim vratima.
Nemarne li porodice.
Koristi ga da uđe u kuću.
Penje se na sprat i otvara vrata.
Fudbalski dres joj govori da je pogodila sobu.
Soba je i previše uredna za dečaka od 17 godina.
Sluti da ima posesivne roditelje, pogotovo majku.
Duboko udahne.
Budno osluškuje.
Čuje tišinu.
Pojačana tišina, kao slušni aparat, ispunjava sobu.
Leže na Jamagin krevet.
Potiskuje želju da masturbira.
Zašto? Ograničenja televizijskog formata?
Ne.
Ima svoja pravila.
Stvari koje sebi sme da dopusti.
Može da upadne u kuću, ali ne i da masturbira u njoj.
Tako je.
Zatim ostavlja tampon u njegovoj sobi.
Tampon?
To si rekla. -Čudno.
Više nego inače. Može li se to adaptirati u seriju?
Bez brige. Producent kaže da će ići u kasno večernji program.
Ako ti tako kažeš.
Elem, ona vadi tampon iz ranca
i ubacuje ga u fioku njegovog stola.
Šta ako ga previše zaštitnički nastrojena mama nađe?
Prožme je uzbuđenje na samu pomisao o tome.
Nastrana je.
Tampon je uspomena koja ukazuje da je bila tamo.
Nakon toga nastavlja da upada u kuću.
Svesna je rizika.
Uživa poverenje svojih roditelja i nastavnika,
koje sada stavlja na kocku.
Međutim, ne može da stane.
Njuška unaokolo po sobi, čeznući za najmanjim mirisom.
Pri odlasku uvek ukrade nešto iz njegove sobe.
Hemijsku ili neku drugu sitnicu.
Zauzvrat, ona ostavlja uspomenu na sebe.
U naletu smelosti, skida gaćice i ostavlja ih u fioku.
Oseća da se postepeno zbližavaju,
te da mu uliva snagu da se otrgne majčinoj kontroli.
To je to za danas.
Želiš da znaš ostatak? -Naravno.
Da sačekam ili da ga napišem?
Možeš da sačekaš.
Umirem od želje da saznam.
Zaista ne znaš? -Nikad ne znam.
Mislio sam da se ovaj put radi o tvojoj prvoj ljubavi.
Ma, kakvi!
Hvala.
Kada se dižu zavese?
18.30č. Ulaz je od 18.00č.
Biću knap sa vremenom.
Ma jok, ne muči se. Nemoj odlaziti sa sastanka.
Želim da gledam tvoju predstavu.
Slomi nogu. -Hvala.
Nije vredno prokletstva.
Veliš da moramo sutra da se vratimo?
Da.
Ponećemo poveće uže.
Didi? -Da?
Ne mogu više ovako.
To ti misliš.
Šta ako se raziđemo? Možda je tako najbolje.
Sutra ćemo se obesiti.
Osim ako Godo ne dođe. -Šta ako dođe?
Bićemo spaseni.
Da krenemo?
Podigni pantalone. -Šta?
Podigni pantalone.
Mogu li da uđem? -Slobodno.
Onda? -Bilo je fenomenalno.
Ozbiljno? Drago mi je.
Mogu li da te upoznam sa nekim?
Naravno, nakon presvlačenja. -Takacuki.
Zdravo, ja sam Takacuki.
Vaša žena me je ljubazno pozvala. -Ne govori "žena".
Viđam vas često na TV-u. -Hvala vam.
On glumi u mojoj novoj seriji, ima lepu ulogu.
Uvek dobija dobre uloge. -Više nego ikad.
On je ljubavni interes glavne heroine.
Kada sam spomenula tvoju predstavu na sastanku produkcije,
ponudio se da dođe.
Zaintrigirale su me vaše metode.
Drugačije su. Višejezične.
Ne znam da li je to pravi izraz, ali bilo je dirljivo.
Stvarno? Čudan si ti mladić.
Oto, molim te. Istina je.
Hvala ti. -Nema na čemu.
Moram da se presvučem, možda kasnije.
Oprostite na smetnji.
Odlična izvedba.
Izvini, jesam li te probudio?
Sigurno si umorna.
Let je u 9.00 č. Moram da krenem.
Vidimo se. -Vidimo se.
Ne moraš da me ispratiš. -Drži. "Ujka Vanja".
Snimila sam je. Konačno da ti zatreba.
Hvala.
Propustićeš let.
Vidimo se. Čuvaj se.
Pij malo čaja.
Nije mi do čaja.
Može bi votke popio?
Kad bi samo znali.
Noćima ne spavam od gneva, od besa,
što sam tako gubio vreme,
kada sam mogao imati sve što mi sada
uskraćuje moja starost.
Ujka Vanja, ne budi dosadan.
Ti kao da nešto zameraš svojim ranijim uverenjima.
Ali nisu kriva uverenja, nego ti lično.
"POZORIŠNI FESTIVAL VLADIVOSTOKA"
"Usled lošeg vremena, let se otkazuje.
Rezervisaćemo drugi let za sutra.
Festival se održava po planu, a vi ostajete deo žirija.
Bude li potrebe, nađite hotel u blizini aerodroma.
Troškovi smeštaja su o našem trošku."
Jesi li lepo putovao?
Sutra započinjete sa dužnošću žirija?
Aha. -Kako je u hotelu? Udobno?
Ma, svi su isti.
Jesi li probao neke specijalitete iz Vladivostoka?
Koji su specijaliteti?
Ne znam, ludice, ja pitam tebe.
Lenjivice jedna.
NEDELJU DANA KASNIJE
Dvadeset pet godina zauzimao je tuđe mesto.
Pogledaj ga, korača kao polubog.
Ti mu izgleda zavidiš?
Da, zavidim.
Kakav samo uspeh ima kod žena!
Don Žuan nije imao takav uspeh!
Njegova prva žena, moja sestra...
Kakvo olakšanje.
Dobro sam.
Sigurno si dobro? -Ne znam još.
Pregledali su me, čekam rezultate.
Imate glaukom u levom oku.
Glaukom?
Oštećenje očnog nerva koje uzrokuje delimičan gubitak vida.
Gubitak vida u jednom oku se teško otkriva jer se drugo oko prilagođava.
Što će reći da ne utiče na dnevnu rutinu,
i dok se to primeti, obično bude prekasno.
Vaša sreća pa je rano dijagnoziran.
Mogu li da vozim? -Nije nemoguće.
To znači da mogu? -Ako se simptomi ne pogoršaju.
Kako se leči?
Uzrok glaukoma nije poznat, stoga se ne leči.
Cilj je sprečiti napredovanje.
Ove očne kapi snižavaju pritisak.
Prestanete li da ih koristite, možete da izgubite vid.
Obavezno ih koristite dva puta dnevno.
UMRLA 25. FEBRUARA, 2001
Želeo si da voziš danas, je l' da?
Zašto?
Pa, vratili su ti kola.
Puno te volim, ali...
Kako to odjednom?
Jednu stvar ne mogu da smislim.
Koju?
Kako voziš. Pravo gledaj.
Zašto se nisi prestrojila?
Alo, ovo se može smatrati verbalnim zlostavljanjem.
Iskreno govoreći...
da li bi voleo da ponovo imaš decu?
Nemam pojma.
Niko ne može da zameni njeno mesto.
Ali mogli bismo da ih podjednako volimo.
Nema svrhe želeti nešto što ti ne želiš.
Izvini.
Nisi ti ništa kriva. To je bio zajednički izbor.
Sve je u redu.
Stvarno te mnogo volim.
Hvala.
Drago mi je što si sa mnom.
Jednog dana se priseti pređašnjeg života.
Pričaš o šunjalici?
Bila je zmijuljica u pređašnjem životu.
Zmijuljica?
Dobrodušna zmijuljica.
Nije sisala krv riba kao ostale zmijuljice.
Svoja okrugla usta pripila je uz kamen u rečnom koritu
i samo se vijugala.
Sve dok nije usahnula
i pretvorila se u algu,
prilepljena uza stenu.
Ne seća se kako je umrla.
Da li je skapala od gladi?
Ili je postala hrana za druge ribe?
Svega čega se seća je vijuganje na dnu reke.
U Jamagijevoj sobi, konačno je shvatila.
To što ovde radi mu dođe isto.
Ne može da se odvoji od sobe, baš kao i od kamena.
Kad bolje razmislim, tišina u ovoj sobi
istovetna je onoj pod vodom.
Vreme miruje.
Prošlost i sadašnjost se gube.
A ona...
ponovo postaje zmijuljica.
Počinje da mastrurbira na Jamaginom krevetu.
Svlači se natenane.
Zabranila je to sebi,
ali sada ne može da se obuzda.
Suze liju,
natapaju jastuk.
Te suze su joj uspomena za danas.
U tom trenutku, neko ulazi u kuću.
Otvaraju se ulazna vrata.
Primećuje da napolju pada mrak.
Je li to Jamaga? Ili njegov otac?
Njegova majka?
Čuje zvuk koraka uz stepenice.
Gotovo je.
Konačno može da stane.
Svemu će doći kraj.
Najzad će uteći sudbini iz svog pređašnjeg života.
Postaće nova osoba.
Vrata se odškrinu.
NI JEGULJA NI RIBA!? ZMIJULJICA
Sećaš li se priče od juče?
Ne baš najbolje. Bio sam pospan.
Izvini.
To samo znači da nije bila vredna sećanja.
Moram da idem. -Imaš li planove za danas?
Vodim radionicu. Nisam ti rekao?
Nisi. -Izvini.
Voziš li? -Da.
Izvini, bili su kod mene.
Hoćeš li moći? -Biću dobro. Ćao. -Jusuke...
Možemo li da popričamo kada se vratiš?
Naravno. Zašto pitaš?
Želim ti lep dan. -Takođe.
Da li mu je verna?
Da, nažalost.
Zašto "nažalost"?
Zato što je ta vernost lažna do kraja.
U njoj je mnogo retorike, ali malo logike.
Moj život je izgubljen,
povratka više nema.
Danju i noću mori me ta misao.
Prošlosti nemam, glupo sam je proćerdao.
A sadašnjost...
je strašnija.
Šta ću sa svojim životom i svojom ljubavi?
Šta se desilo...
Kada mi govorite o svojoj ljubavi,
ja nekako otupim i ne znam šta da kažem.
Gospode, smiluj se.
Sonja.
Teško mi je.
Kad bi znali kako mi je teško.
Šta da radimo? Treba živeti.
Živećemo, ujka Vanja.
Proživećemo dugi, dugi niz dana dugih večeri.
Strpljivo ćemo podnositi iskušenja koja nam sudbina šalje.
Radićemo za druge,
bez odmora i spokoja,
i sad i u starosti.
A kada nam dođe sudnji čas,
umrećemo pokorno.
I tamo, na onom svetu
kazaćemo da smo patili,
da smo plakali,
da nam je život bio gorak...
Oto.
Pošaljite Hitnu pomoć, molim vas.
SAHRANA OTO KAFUKU
Tako iznenada. Izliv krvi u mozak.
Dvadeset pet godina zauzimao je tuđe mesto.
A pogledaj, korača kao polubog.
Ti mu izgleda zavidiš?
Da, zavidim.
Njegova prva žena, moja sestra,
bila je divno, krotko stvorenje.
Volela ga je iz sveg srca,
kako jedino čisti anđeli mogu voleti.
Njegova druga žena, videli ste je malopre, lepa i pametna.
Zašto?
Da li mu je verna?
Da, nažalost.
Zašto "nažalost"?
Zato što je...
ta vernost...
lažna do kraja.
Vanja...
Ne govori tako.
Hajde...
Zavrni slavinu, Oblando!
Dozvoli. Moje žena je pobegla sa ljubavnikom.
DVE GODINE KASNIJE
Naravno...
sigurna sam
da istina,
ma kakva bila, nije toliko strašna.
Najstrašnije je
ne znati je.
KULTURNO UMETNIČKO POZORIŠTE HIROŠIMA
Prevod: Admir Destani (Dartanjan)
Umorili ste se od puta? -Ne.
Dugo se nismo videli, gđo Juzuhara. -Da vas upoznam.
Jon-Su će prisustvovati kao dramaturg.
Razmenili smo imejlove.
Kao što smo objasnili putem mejla,
vaš boravak će trajati dva meseca do decembra, počevši od danas.
Šest nedelja probe, dve nedelje izvedbe.
Audicija počinje sutra.
Ovo su kandidati.
Hvala puno.
Obavestili smo pozorišta širom Azije
i dobili prijave iz Kine, Koreje, Hong Konga,
Tajvana i Filipina.
Ja ću prevoditi korejski.
Oni sa znanjem engleskog će direktno komunicirati sa vama.
Glumci preko su preporučeni od strane lokalnih pozorišnih reditelja.
Stigle su brojne prijave iz Japana.
Neke sam i sama prepoznala.
Pogledaću. Jedva čekam.
Pođimo sada ka vašem apartmanu.
Na sat vremena je vožnje odavde, kako ste tražili.
Na živopisnom ostrvu. -Ostrvu?
Unajmili smo vam vozača, shodno našim pravilima.
Naš vozač će upravljati vašim kolima, je li to u redu?
Apropo toga... Sam vozim svoja kola.
Osiguran sam. Razumite, molim vas.
Nije reč samo o gostomprimstvu. Ne smemo dozvoliti da vozite.
Kako, molim?
Jedan od umetnika je u prošlosti pregazio osobu.
Užas živi. Od tada je praksa
da se našim umetnicima dodeli vozač, bez izuzetaka.
Ponavljam tekst dok vozim.
To je važna rutina.
Zato sam tražio udaljeni hotel.
Žao nam je.
Trebalo je da to naglasimo.
Uvršteno je u budžet, i pozorište mora da ga opravda.
Ako vas to brine, možete da testirate vozača.
No, budite bez brige, vozač je veoma iskusan.
Pođimo.
Hvala vam na razumevanju.
Pratiću vas službenim kolima.
Vaš vozač.
Ja sam Misaki Vatari.
Ovo je g. Kafuku, naš reditelj.
Festival je unajmljuje svake godine. Dobro poznaje puteve.
Odličan je vozač.
Drago mi je da vas upoznam.
Oprostite, ali još uvek vas nisam prihvatio za vozača.
Može test vožnja? -Naravno.
Ja ću voziti.
Izvinite.
To je zato što sam devojka?
Ne zato.
Kola su stara i treba znati cake. Nije lako prvi put.
U redu.
Onda ako osetite opasnost, možete da preuzmete volan.
Kako vam to zvuči?
Možda bi radije na suvozačevo sedište?
Ima li nekakvih problema sa električnom komponentom?
Ne.
Spomenuli ste da su stara kola, pa da proverim.
Vozio sam ih 15 godina bez trzavica.
Razumem.
Možete li da pustite kasetu?
Kasetu?
Da.
Odlazim.
Vanja, ućutite. Čujete li?
Neću da ćutim!
Stani, nisam završio.
Upropastio si mi život.
Ja nisam živeo.
Zbog tebe sam upropastio najbolje godine života.
Ti si moj krvni neprijatelj.
Ništarijo.
Ako je imanje tvoje, uzmi ga.
Meni ne treba.
Ja odlazim ovog trenutka iz ovog pakla.
Ne mogu više da izdržim.
Ja sam darovit, pametan, i odvažan.
Da sam normalno živeo, mogao sam postati Šopenhauer ili Dostojevski.
Govorim koješta. Ja ludim.
Majko, ne mogu više da izdržim.
Slušaj profesora.
Majko, šta da radim?
Nemoj, ne govori. Sam znam šta trebam da radim.
Zapamtićeš ti mene.
Ja ću.
Šta mislite?
More Seto odiše mirnoćom i lepotom.
Mislim na njenu vožnju.
Doći ću po vas sutra u 8.00č.
Dobro. Izvinite što je tako rano.
Nema problema.
Da pustim kasetu? -Molim vas.
Ujače, ti plačeš?
Kakav plač? Nije to ništa. Gluposti.
Sad si me pogledala kao tvoja pokojna mati.
O, Sonja. Tvoja mati...
draga moja sestra, gde li je ona sad?
Dugo vučeš tu bolest.
Sonjina majka, Vera, takođe je noćima bdila za vas.
Mora da je mnogo brinula.
Idemo, Marina.
Nisam završila sa tekstom.
Dobro...
I mene noge bole, deco. Probada me bol.
Sledeći.
Ako dozvoljavate.
Zdravo, ja sam Dženis Čen,
sa Tajvana sam, moj maternji jezik je mandarinski.
Prijavljujem se za ulogu Jelene.
Koši Takacuki. Prijavljujem se za ulogu Astrova.
Odabrali ste tekst iz iste scene,
otuda ćete je zajedno probati.
Odabrali ste istu scenu, zajedno ćete je probati.
Znači, ona je Jelena. Odakle počinjemo?
Od "Vi ste lukavi".
Ne razumem šta govori. Da li je u redu ako improvizujem?
Slobodno. Kada budete spremni.
Vi ste lukavi!
Šta to znači? -Lukavi!
Recimo, Sonja pati, to je moguće, ali...
Šta to govorite? -Odlično znate zašto
sam ovde svaki dan.
Zašto i zbog koga dolazim, vi to dobro znate.
Vi ste grabljivica. -Grabljivica?
Ništa ne razumem.
Prepredena, očaravajuće grabljivice...
Vama su potrebne žrtve. -Vi ste poludeli!
A vi ste stidljivi...
Bolja sam nego što vi mislite.
Kunem vam se.
Zašto se kunete? Nepotrebne su suvišne reči.
Kako ste lepi.
Kakve ruke. -Dosta več jednom!
Slušajte.
To je sudbina, neizbežno je.
Prekinite, molim vas.
Pustite me.
Dođite sutra u šumarsku kuću.
Oko dva. Budite tamo.
Budite tamo. -Pustite me!
To je dovoljno. Izvinite zbog ovoga.
Hvala.
Sledeća je poslednja. Malo je drugačija.
Uđite.
Zove se Juna Li.
Kaže da koristi korejski znakovni jezik.
Razumete ga? -Da.
Niko drugi nije odabrao ovu scenu, pa ćeš je sama dočarati.
Može da čuje.
Ja ću prevoditi na korejski, bude li potrebe.
Je l' to u redu?
Počnite, molim vas.
Ujka Vanja, jesi li uzeo morfijum?
Vrati ga.
Zašto nas plašiš?
Vrati, ujka Vanja.
Možda ja nisam manje nesrećna od tebe,
pa ipak ne padam u očajanje.
Trpeću dok se moj život prirodno ne završi.
Trpi i ti.
Dragi, divni, mili ujko.
Molim te.
Vrati ga.
Sažali se na nas.
Moraš trpeti
tvoju patnju.
Hvala.
Niko se nije prijavio za ulogu Vanje.
Verovatno misle da ćete je vi igrati.
Oprostite, zaginusmo. -Nema problema.
Dobro jutro.
Svi ste prošli audiciju.
Međutim, nekima od vas pripale su uloge
za koje se nisu prvobitno prijavili.
Sada ćemo objaviti glumačku podelu.
Možete da potpišete ugovor, ukoliko prihvatite ulogu.
Serebrjakov, Roj Luselo.
Jelena, Dženis Čang.
Sonja, Li Jun.
Vojnickaja, Kaoru Komagata.
Vanja, Koši Takacuki.
Astrov, Riju Jong-Eui.
Telegin, Takaši Kimura.
Marina, Jumi Eto.
To je sve.
Izvinite. Želite da igram Vanju?
Velika je razlika u godinama.
Možeš da nosiš šminku. Ničija uloga se ne poklapa sa godinama.
Ako se ne slažeš, ne potpisuj.
Uloga će otići nekom drugom.
Kada potpišete prelazimo na čitanje scenarija.
Čestitam.
Divno!
Predivno!
Kakav divan pogled!
Pogled je odista divan, Vaša Ekselencijo!
G. Kimura, govorite sporije. -Sporije od ovoga?
I malo razgovetnije, da svi razumeju.
Nastavite.
Pogled je odista divan, Vaša Ekselencijo.
Sutra...
moramo da idemo u šumu, zar ne, tata?
Dame i gospodo, čaj je spreman.
Ako nemate ništa protiv...
Tiše, neko će te čuti.
Dopusti mi da ti kažem da te volim. Ne teraj me.
To je sve što mi za sreću treba.
Ne mogu više ovako.
Hvala. Za danas je dovoljno.
Hvala. Za danas je dovoljno. Bili ste dobri.
Nije vam hladno?
Ne uopšte.
Od sada...
Možete li da sačekate u kolima kad se zadržim?
Neprijatno mi je kada znam da čekate po hladnoći.
Ne, hvala.
Znam koliko cenite ovaj auto, zato ne mogu da se opustim.
Ako to znate, onda nije problem.
Samo ne pušite unutra.
Dobro. Samo kad je ledeno napolju.
Da pustim traku? -Može.
Dozvolite meni starcu da vam pred oproštajni pozdrav dam jedan savet.
Važno je raditi.
Treba raditi.
Gospodine Kafuku.
Mogu li vas častiti pićem? Moja kola su isto tu.
Ti voziš?
Da, ako ste za, možemo u hotelski bar.
Doći ću kasno. -Nema problema.
Dovešću auto.
Pratite me, molim vas.
Ponekad vas potražim na internetu, da ne lažem.
Tako sam saznao za audiciju.
Baš poslednjeg dana prijava. Kakva neverovatnoća.
Zašto te toliko zanimam?
Uživam da glumim u Otoinim scenarijima.
Izgovaranje njenog teksta me je ispunjavalo.
Moji pozorišni komadi i njena scenarija dva su različita sveta.
Ali kada sam vas gledao na sceni,
osetio sam da je ono što vas dvoje radite isto, samo na drugačiji način.
U kom smislu?
Kud me nađoste.
Stekao sam utisak da oboje akcenujete
sitne detalje koje niko živ ne primećuje.
Ja, recimo, to volim.
Ali ne bih to znao da nisam glumio kod Oto.
Kada sam video poziv za kasting, znao sam da mi je to jedina šansa.
Ne znam da li znate, ali sada sam frilenser.
Znam, i to bez pretraživanja.
Je l'?
Kakav blam.
Pre idiotluk.
Bio si zvezda.
Smestili su mi.
Često upražnjavaš takve stvari?
Kakve stvari?
Sa ženama koje jedva poznaješ.
Vi ne? -Ne.
Sigurno vam žene često prilaze.
Samo trebaš da odbiješ.
Ni ja to ne radim sa svakim.
Ako se stvori hemija između vas dvoje i... Nikad?
Seks nije jedini način da se neko upozna.
Ali neke stvari ne možeš da znaš bez toga.
Recimo?
Šta je smešno?
Zašto pričam sa vama o ovome?
Oto je sigurno bila srećna sa vama.
Pitam se.
Ako ne zamerate, možete li mi reći nešto o njoj?
O njoj? -Kako ste se upoznali,
kako je pisala scenarija,
svakodnevni razgovori. Šta god.
Znam šta misliš.
"On i ja delimo istu bol, jer...
voleli smo istu ženu."
Dajte, molim vas. Moja čežnja za njom je ostala neuzvraćena.
Bio si zaljubljen u nju.
Ne poričem.
Bila je izuzetna.
Ljubomoran sam na vas, gospodine Kafku.
Oprostite mi.
Ljubomoran...
na mene?
Izvinite.
Slikao si me, zar ne?
Maločas si slikao. Briši to.
Šta ti je, bre?
Otišao sam.
Račun. -Odmah.
Izvinjavam se.
Ja sam vas pozvao. -U redu je.
Radujem se našoj zajedničkoj saradnji.
Verujem da nas je Oto spojila.
Radujem se zajedničkom radu sutra.
Da, vidimo se sutra.
Što si tako utučen?
Da ne žališ profesora?
Ostavi me.
A možda si zaljubljen u njegovu ženu?
Ona mi je prijateljica.
Zar već?
Šta ti znači to "već"?
Još uvek previše emocija?
Riju to radi kako treba. Oponašaj njega. Nastavite.
Žena može biti prijatelj muškarcu samo ovim redom:
prvo, simpatija,
zatim ljubavnica,
pa tek onda prijatelj.
Banalna filozofija. -Takacuki.
Skoncentriši se na tekst. Samo trebaš da ga čitaš.
Mi nismo roboti.
Kako to? -Sledićemo vaša uputstva,
ali mi nismo roboti. Mislim da bi se bolje pokazali
kada bi znali vaše namere. -Ne morate da se pokazujete.
Samo da se udubite u tekst.
Nastavljamo gde smo stali.
Ponovo smo se mimoišli?
Prokletstvo!
Vodite me odavde. Ubijte me ako morate.
Ne mogu više da budem ovde.
Šta mi se to dešava? Šta to radim?
Sestro! Sestro!
Dosta za danas.
Bili ste dobri.
Gospodine Kafuku.
Možemo li da obavimo intervju za stranicu festivala?
Treba nam video, najbolje negde na otvorenom.
Ubismo se od čitanja.
Kada će početi akcija?
Istini za volju, odlomci na stranom me uspavljuju.
I mene!
Ali ne na loš način. -Kao da slušam mantru.
Kad to tako sročiš zvuči kao blagoslov.
Jun-su, gde ste naučili japanski?
Dve godine sam studirao na univerzitetu Vaseda.
Korejski, engleski, japanski, i znakovni jezik.
Alal vera.
Japanski i korejski su slične gramatike, samo treba izučiti vokabular.
Engleski sam voleo od malena.
Gde ste naučili znakovni jezik?
G. Kafuku, ljubazno ste se ponudili da me odvedete kući.
Mogu li vas ugostiti na večeri?
Ne želim da smetam.
Dugujem vam izvinjenje u vezi nečega.
A to je? -Znaćete kad stignemo.
Dođite oboje, molim vas.
Idemo. Sigurno mu je neprijatno da čekate gladni.
Ne treba da brinete o tome.
On sigurno hoće.
Idemo.
Moja žena.
Kaže da ovo liči na mene.
Okrutno.
Krompir je iz bašte. Ona ga uzgaja.
Za ovo sam želeo da vam se izvinim.
Zašto mi niste rekli?
Nije želela da to bude tas koji će prevagnuti na njenu stranu.
Znam ja da bi vi bili nepristrasni.
No, ćutanje je zlato.
Da odgovorim na vaše pitanje, naučio sam znakovni jezik nakon upoznavanja.
Da ti pamet stane.
Prvobitno je bila plesačica,
a ja koordinator kada je njena plesna grupa nastupala u Busanu.
Ljubav na prvi pogled.
Nemojte joj reći.
Zašto Hirošima?
Pre tri godine su me pozvali na pozorišni festival.
I Juna je išla sa vama?
Da, kada sam dobio ponudu, dvoumio sam se da li da je povedem.
U Koreji je, ipak, ušuškana i okružena dragim ljudima.
Bojao sam se da će ovde biti usamljena.
Ali sam shvatio da mogu da je slušam kao i stotinu drugih,
i da sam joj jedina podrška.
Zašto ste se odlučili na audiciju?
"Zatrudnela sam i pauzirala sa plesom,
ali sam imala spontani pobačaj."
"Premda sam želela da nastavim, moje telo odbijalo je da pleše.
Tada mi je muž rekao za vas, i predložio da se okušam."
Hvala.
Da li su vam probe naporne?
"Zašto me pitate nešto što ostale ne bi?
Ne morate biti bolji prema meni nego prema drugima.
Meni je normalno da ljudi ne razumeju šta govorim.
Ali vidim i čujem.
Ponekad razumem više od reči.
Nije li to ono potrebno u našim probama?"
Da.
"Sada je svaki dan šaren i zabavan.
Čehovljev tekst ulazi u mene, i razbija moju letargiju.
Srećna sam što sam smogla hrabrosti."
Drago mi je da to čujem.
Volite ljutu hranu?
Da, super je.
Kako ona vozi?
Bez greške.
Jedva da osetim gravitaciju kad ubrzava ili usporava.
Desi se i da zaboravim da sam u kolima.
Vozili su me mnogi, ali nikad ovako lagodno.
Drago mi je što je imam za vozača.
"Pohvalite katkad i nas glumce", kaže.
Ovo znači "pohvalite"? -Da.
Hvala vam na pozivu.
Juna je ta koja nas je pozvala.
Divan su par.
Sada me živo zanimaju vaše probe.
Junina Sonja.
Slušala sam vaše kasete i mislila: "Ona je Sonja."
Dobrodošli ste da gledate.
Ne, hvala. Izvinite.
Dođite da gledate. -Da pustim kasetu?
Može.
Vanja, vi ste obrazovan i pametan čovek,
i mislim, mogli biste shvatiti
da svet ne propada od razbojnika...
Zar se ne umorite od slušanja ovoga?
Ne.
Sviđa mi se glas.
Razumem.
Čiji je to glas?
Moje žene.
Cela predstava mora da se zapamti mojom metodom.
Zato je iznova slušam.
Glumio sam Vanju nekada, pa su delovi sa njim izostavljeni.
Čim izgovorim rečenicu, naredna krene istog trenutka.
Ono što sam ranije rekao je istina.
Zaboravljam da sam u kolima sa vama.
Dosadno, zar ne?
Nije, takav je posao.
Gde ste naučili da vozite?
U mom rodnom mestu.
Selo Kami-junitaki na Hokaidu u kome ne možeš bez kola.
Majka me je naučila da vozim, i to radim još od srednje.
Srednje škole? -Da.
Majka je radila u noćnom klubu u Saporu.
Išla je vozom, pa sam je stalno vodila do stanice.
Stanica je bila na oko sat vremena vožnje.
Krenuli bi u pet popodne, pokupila bih je u sedam ujutru.
Tokom ta dva sata,
majka je želela da spava.
Kad bih je probudila vozeći, dobila bih po leđima.
I još jednom kod kuće.
Tako sam...
apsolvirala vožnju lošim putevima.
Razumem.
Imponuje mi ono što ste rekli.
Ne...
Zahvalna sam majci što me je naučila da vozim.
Uradila je to radi sebe, ali sam i ja izvukla neku korist.
Sigurno da jeste.
Ti ćeš mi reći pravu istinu?
Razume se.
Meni se čini da je istina,
ma kakva bila, nije toliko strašna.
Strašnije je
ne znati je.
Ne odoleti draži takvog čoveka,
predati se njegovom naručju.
I ja sam malko zaljubljena u njega.
Usamljena sam kad ga nema.
Počela savest da me grize,
kao da sam ga namerno ubio.
Seo sam...
zažmurio, evo ovako i mislim:
Oni koji budu živeli sto, dvesta godina posle nas,
hoće li nas po dobru pomenuti?
Sve će zaboraviti.
Ljudi su zaboravni, ali će Bog pomenuti.
Hvala ti. Dobro si kazala.
Izvinite zbog kašnjenja.
Vanja i Jelena su u većini scena.
Ponavljali smo iste rečenice i započeli sa probom.
Jako nam je žao.
U stvari, bolje je ovako.
Ubacićemo malo i vas dvoje u pogon.
Moj život je propao nepovratno.
Danju i noću me proganja ta misao.
Prošlosti nemam, glupo sam je proćerdao.
Sadašnjost je još strašnija.
Šta da radim sa svojim životom i svojom ljubavlju?
Kuda ću s njima, gde ću s njima?
Kad mi govorite o svojoj ljubavi,
ja ne znam šta da kažem.
Oprostite, ništa vam ne mogu reći.
Laku noć.
Molim vas, shvatite... -Stop.
Šta mislite?
Mislim da bi reditelj trebalo da iznese sud.
Blagi užas.
Slažem se sa vama.
Oboje smo bili bolji na audiciji.
Znaš li zašto?
Uvežbala sam dijalog
i ovladala psihologijom svoga lika.
Ne mogu da glumim ako ne znam dijaloge.
To mi pomaže da bolje razumem tuđe emocije.
Budem li savršeno naučila dijalog, uključujući njihov,
biću uverljivija.
Razumem.
Zašto ne bismo opet čitali knjigu?
Od početka drugog čina.
Mogu li da snimam?
Naravno.
Možete da počnete.
Ko je to? Jesi li to ti, Sonja?
Ja sam.
Gospodine Kafuku.
Žao mi je zbog kašnjenja.
Bilo pa prošlo.
Samo sam joj pomagao.
Tako kažeš, ali ne govoriš engleski ili mandarinski.
Ni ona japanski.
Tačno.
Pa smo na kraju...
Koristi zdrav razum.
Izvinjavam se.
To je sve što imam da kažem.
Možete li me odvesti negde?
Negde?
Nisam video mnogo od Hirošime.
Neko mesto po vašem izboru.
Dobro.
Zar ne podseća na sneg?
Tamo pravo je spomen-park Mir.
Linija između Kupole atomske bombe i kenotafa zove se "osovina mira".
Arhitekta koji je projektovao ovo postrojenje je napravio ovaj atrijum
da bi se linija nastavila ka moru bez prekidanja.
Zašto ste došli u Hirošimu?
Izvinite, zaboravite.
Iza naše kuće nalazilo se brdo.
Pre pet godina
proradilo je klizište i kuća je uništena do temelja.
Majka mi je nastradala u nesreći.
Taman sam bila napunila 18 godina,
i dobila vozačku dozvolu.
Kola su ostala netaknuta, pa sam otišla nakon sahrane.
Dakle, sada imate 23 godine.
Nisam znala šta ću sa sobom, i zaputila se na zapad.
Kola su mi se pokvarila u Hirošimi, a nisam imala para za opravku.
Morala sam da vozim đubretarce.
Vožnja je jedino što znam.
Nameravate da se ovde zadržite?
Ne znam.
Moj prezime, Vatari, očevo je, i učestalo u Šimaneu i Hirošimi.
Mada ga nisam upoznala, čak i ne znam da li je živ.
Razumem.
Vaše prezime, Kafuku,
malo je neobično. Znači "kuća" i "srećno".
Zanimljivo je.
Moja žena je isto to rekla pre no što smo se uzeli.
Moja žena se zove Oto.
Oto, kao "zvuk".
Oto Kafuku. Kakvo ime.
Zbog toga se kolebala da se uda za mene.
Ime bi joj bilo "Kuća Jevanđelja".
Umrla je pre dva godine.
Moždano krvarenje.
Našao sam je na podu,
nikada nije povratila svest.
Da li ti je sad ta traka morbidna?
Ne uopšte.
Štaviše...
Izvinite!
Hvala!
Sviđaju mi se vaša kola.
Vidi se da su održavana,
zato želim da ih pažljivo vozim.
'Ajmo.
Šta da radim? Ovo je nepodnošljivo.
Meni je 47 godina,
ako budem živeo do šezdesete, ostaje mi još trinaest godina.
Čitava večnost. Čime ću ih ispuniti?
Baš lepo vreme.
Tamo ćemo.
Zašto plačeš? -Ništa... tek onako...
E, dosta... Bleso, sad sam i ja zaplakala.
Ti si na mene ljuta
jer misliš da sam se udala za tvog oca iz računa.
Ako veruješ zakletvi, kunem ti se da sam se udala
za njega iz ljubavi.
Zavolela sam ga kao naučnika i slavnog čoveka.
To nije bila prava ljubav, nego veštačka,
ali meni se tada činilo da je prava.
Nisam ja kriva.
A ti si me još od naše svadbe
neprestano kažnjavala svojim pametnim, sumnjičavim očima.
Zaboravimo prošlost. -Ne treba tako gledati na stvari.
To tebi ne priliči.
Treba svima verovati, inače se ne može živeti.
Reci mi iskreno, jesi li srećna?
Nisam.
Od srca ti želim sreću.
Ja sam dosadna, epizodna ličnost.
I u muzici, i u kući svog muža, i u ljubavi...
Svuda sam bila epizodna ličnost.
U stvari, Sonja...
kad se razmisli, ja sam veoma nesrećna.
Nema meni sreće na ovom svetu.
Zašto se smeješ?
Ja sam srećna, tako sam srećna.
Hoću da sviram klavir.
Sviraj. Volela bih da slušam dok sviraš.
Dobro je.
Nešto se upravo dogodilo, ali je ostalo između glumaca.
Naredni korak je da iznesemo to publici.
Otelotvorićemo ovaj trenutak na sceni u celosti.
Prelazimo na treći čin. Takacuki.
Ledeno je.
Hvala vam za danas.
Na čemu? -Ništa.
Možemo da razgovaramo?
Negde blizu, ako možete. Samo na kratko.
Gde su ti kola? -Na popravci.
Šta se ono danas desilo između Dženis i June?
To samo one znaju.
Mogu samo da kažem da scenario ima moć da se to ostvari.
Gospodine Kafuku, zašto vi ne tumačite Vanju?
Čehov je zastrašujuć.
Izvlači pravog tebe na površinu.
Ne osećaš to?
Ne mogu više to da podnesem.
Nisam više u stanju da se posvetim toj ulozi.
Ali zašto ja?
Osećam se kao uljez.
Nisam podesan za tu ulogu.
Siguran sam da će publika misliti isto.
Kada sam se prijavio za audiciju, bio sam u rasulu.
Nisam znao šta radim.
Zašto ste odabrali mene?
Oto nas je spojila.
Ne šalite se, ozbiljan sam.
Došao sam da se promenim.
Ne umeš da se kontrolišeš.
Tačno.
Društveno gledano, to ne valja.
Ali, za tebe kao glumca, to i nije nužno mana.
Tokom audicije i proba nisi bio loš.
Umeš da se povežeš sa kolegom.
Uradi isto i sa tekstom.
Identifikuj se sa tekstom i odgovori mu.
Da mu odgovorim?
Tekst te ispituje.
Ako ga saslušaš i odgovoriš mu, isto će se desiti i tebi.
Pođi ti. Odbaciću te do hotela.
Račun, molim.
G. Kafuku se ponudio da me odbaci do hotela.
Isti kao i pre?
Idem da platim parking.
Gde je Takacuki?
Izvinite, idemo.
Gospodine Kafuku.
Prazan sam.
Nema ničeg u meni.
Ono da me tekst ispituje...
Mislim da sam to osećao sa Otoinim scenarijima.
Došao sam da bih opet to iskusio.
Tako da...
ima istine u tome da nas je Oto spojila.
Konačno razumem.
Oto i ja...
Imali smo ćerku.
Umrla je od upale pluća sa četiri godine.
Da je poživela, sada bi imala 23.
Ćerkina smrt označila je kraj naše sreće.
Oto je prestala sa glumom.
Ja sam prestao sa radom na TV-u i vratio se pozorištu.
Oto je godinama bila bezvoljna.
Onda je iznenada počela da piše priče.
U stvari, počela je da ih pripoveda.
Njena prva priča...
iznedrila je nakon seksa sa mnom.
Iznebuha je počela da pripoveda nakon seksa.
Ali sledećeg jutra, ničeg nije mogla da se seti.
Zapamtio sam sve i prepričao joj.
Napisala je scenario po tome i poslala ga na takmičenje.
Ovenčala se nagradom i karijera joj je uzletela.
Inspiracija bi joj nadolazila posle seksa.
Ja joj ujutru sve prepričam, a ona sve to lepo zapiše.
Vremenom je to postala praksa.
Seks i njene priče su bile usko povezane.
Iako nije tako izgledalo.
Narativnu nit bi uhvatila na ivici orgazma i ispredala je.
Tako je pisala.
Ne uvek.
Ali kad god bi zapelo, odatle bi crpela pomoć.
Te priče...
postale su spona koja nam je pomogla u prevazilaženju smrti deteta.
Smatram da smo bili kompatibilan par.
Trebali smo jedno drugom.
Naš svakodnevni i seksualni život
bio je zadovoljavajući.
Barem za mene.
Ali...
Oto je viđala druge muškarce.
Ne brini za nju.
Oto je spavala sa drugim muškarcima.
Ne samo jednim.
Verovatno sa glumcima iz drama koje je pisala.
Svaka veza se završavala kad i serija,
a nova započinjala sa početkom naredne.
Imate li dokaza?
Viđao sam ih.
Ponekad ih je dovodila kući.
I pored toga, nikada nisam sumnjao da me voli.
Ni najmanje sumnje.
Oto me je prirodno izdala kao što me je volela.
Bili smo duboko povezani, više nego drugi.
Ali u sebi je nosila mesto gde je čuvala mračne tajne,
do kojeg nisam mogao da doprem.
Nikad niste razgovarali o ovome?
Strepio sam da je ne izgubim.
Da je znala da znam, ne bismo mogli da održimo balans.
Možda je samo želela da je saslušate.
Da li ti je nešto rekla?
Mogu li da vam ispričam priču koju mi je kazala?
Da. -Priča obiluje misterijom.
Srednjoškolka se ušunja u kuću njene simpatije.
Čuo sam i tu.
Devojka je prethodno bila zmijuljica.
Tačno.
Ušunjava se nekoliko puta i uvek ostavi uspomenu na sebe.
Jednog dana počinje da masturbira na Jamaginom krevetu.
Neko naiđe, ali se priča završava ne otkrivši ko je to bio.
Ne.
Ne završava se tu.
Znaš šta će se dalje desiti?
Da.
Ko je to bio?
Ko se penjao stepenicama?
Još jedan provalnik.
Još jedan? -Aha.
Nije bio Jamaga, ni otac, ni majka.
Provalnik je nalazi polugolu u sobi,
i pokuša da je siluje.
Ona dograbi olovku i zabode mu je u levo oko.
Bori se kao lavica,
ubada ga po vratu i gde stigne.
Primećuje da se lik gega.
Ubija provalnika.
Spira krv pod tušem i odlazi kući.
Uspomenu koju je tog dana ostavila za Jamagija
bilo je telo provalnika.
Sledećeg jutra, odlazi u školu spremna da sve prizna Jamagi
i da snosi posledice.
Ali, Jamaga izgleda isto kao i uvek.
Igra fudbalicu posle škole, opušten kao uvek.
Sutradan opet isto.
Ništa se ne događa. Šta li se desilo sa telom?
Da nije sve to umislila?
Odlazi do Jamagine kuće ali ne vidi ništa neobično.
Osim jedne stvari...
Na ulaznim vratima je postavljena sigurnosna kamera.
Kako se ne bi odala, nonšalantno prolazi pokraj kuće.
Počinjen je stravičan zločin,
koji je ona skrivila,
ali svet je bio spokojan kao da se ništa nije desilo.
Međutim, svet se definitivno promenio nagore.
Vraća se.
"Moram da preuzmem odgovornost za ono što sam uradila.
Ne mogu da se pretvaram kao da se nije desilo.
Zato što se to zaista desilo.
Znam sam ga ubila."
Zavlači ruku pod saksiju, ali ključa nema.
Pilji u sigurnosnu kameru.
Zato što je to jedina promena koju je izazvala na ovom svetu.
Gleda u kameru i uporno ponavlja reči.
Razgovetno, da je razumu.
"Ja sam ga ubila."
Dovde znam.
Možda se priča tu završava, a možda se nastavlja.
Priča ostavlja opor ukus,
ali kada sam je čuo od nje,
osećao sam se kao da mi je prosledila nešto važno.
Gospodine Kafuku...
Koliko ja znam, Oto je bila divna žena.
Naravno, ono što ja znam o njoj je samo delić onoga što vi znate.
Ali i dalje to sa sigurnošću tvrdim.
Živeli ste sa jednom takvom osobom 20 godina,
budite zahvalni na tome. To je moje mišljenje.
Sve i da mislite da nekog dobro poznajete,
sve i da ga puno volite,
ne možete da potpuno zavirite u srce te osobe.
Samo ćete biti povređeni.
Ali ako se dovoljno potrudite,
moći ćete da zavirite u svoje srce.
Naravoučenije je...
Moramo da budemo iskreni prema svom srcu, i pomirimo se sa tim.
Da bi spoznali druge,
moramo prvo da spoznamo sebe.
Tako ja mislim.
Možeš da kreneš.
Nije zvučalo kao da laže.
E sad, ne znam da li je istina,
ali on vam je rekao ono što je istina za njega.
Znam to,
jer sam odrasla među lažovima.
Naučila sam da ih čitam kako bih preživela.
Sigurni ste? -Da.
Kako su zagakali gusani! Vrag ih odneo!
Zadržite ga! On je poludeo!
Dajte! -Pustite me, Jelena!
Gde je?
Evo ga! -Ne!
Nisam pogodio?
Opet sam promašio?
Dođavola!
Vodite me odavde!
Šta ja radim?
Ubijte me ako mora. Ne želim više da ostanem ovde!
Šta ja radim?
U redu.
Kako ste krenuli,
ubićete Serebrjakova.
To bi okončalo priču.
Takacuki, bilo je dobro.
Ja sam Kato, policija Severne Hirošime.
Dozvolite.
Koši Takacuki?
Možemo li da razgovaramo negde nasamo?
Može i ovde.
U nedelju, 24. novembra,
oko 19.30 časova, pretukli ste čoveka u parku Šintenči.
Da li je to istina?
Zabeleženo je na kamerama.
Juče je taj čovek podlegao povredama u bolnici.
Znam, video sam u vestima.
Ja sam to uradio. Tačno je.
Pođite sa nama u stanicu.
Mogu li da se presvučem? -Da.
POLICIJA SEVERNE HIROŠIME
Advokat...
kaže da je Takacuki priznao nanošenje telesnih povreda sa smrtnim ishodom.
Mogu da ga vidim? -Ne sad.
Šta ćemo sa predstavom?
Moramo li sada o tome?
To je goruće pitanje.
Imamo dva izbora.
Da je otkažemo, ili da vi glumite u njoj.
Ne mogu ja to.
Znate ceo tekst.
Vanja na japanskom kao Takacuki ne bi stvorio pometnju.
Jun-su.
Zašto sada diskutujemo o tome?
Ne mogu to da uradim.
Onda ćemo je otkazati.
Je li to u redu?
Dajte mi malo vremena.
Možemo da čekamo dva dana. Ne više od toga.
Razumem.
Javiću vam.
Znate li neko mesto...
gde mogu na miru da razmislim?
Odvešću vas negde.
Selo Kami-junitaki.
Da li ste voljni da mi pokažete...
selo u kome ste odrasli?
Tamo nema ničeg.
Ako vam to ne predstavlja problem.
Ni najmanje.
Voziću ja od neke tačke.
Moramo da se smenjujemo da bi stigli za jedan dan.
Nema smenjivanja.
Zašto ne?
Zato što sam na radnom mestu.
Mogu da vozim čitav dan bez spavanja.
Hvala. -Odmori još malo.
Spavaću na trajektu. -Razumem.
Dana kada je Oto umrla...
pre nego da odem pitala me je možemo li da popričamo kad se vratim.
Zvučala je nežno, ali odlučno.
Tog dana nisam imao obaveza, ali sam vozio bez cilja.
Nije mi se išlo kući.
Bojao sam se da ako se vratim, više ništa neće biti isto.
Pronašao sam je srušenu kasno noću.
Zvao sam Hitnu pomoć,
ali nikada nije povratila svest.
Šta da sam se ranije vratio kući?
To me proganja svakog dana.
Ja sam ubila svoju majku.
Kada je odron uništio kuću,
i ja sam bila unutra.
Uspela sam da se iskobeljam.
Neko vreme sam gledala u polu srušenu kuću.
Onda je palo još zemlje i potpuno je zatrpalo.
Moja majka je nađena mrtva ispod ruševina.
Znala sam da je još uvek u kući.
Ne znam zašto nisam zvala pomoć, ili priskočila da je spasem.
Mrzela sam je, ali to nije jedino što sam gajila prema njoj.
Ovaj ožiljak na licu nosim od tada.
Savetovali su mi da ga uklonim operacijom, ali nisam htela.
Da sam kojim slučajem tvoj otac,
zagrlio bih te i rekao:
"Nisi ti kriva.
Nisi ništa loše uradila."
Ali ne mogu to da kažem.
Ubila si svoju majku,
a ja svoju ženu.
Da.
... raspravu sa Kazujom Jamaučijem iz Hirošime
i napao ga, udaravši ga u predelu lica.
Jamauči je odvezen u bolnicu gde je ustanovljena smrt.
Koši Takacuki je priznati televizijski i filmski glumac.
Nakon afere sa maloletnom devojkom prošle godine,
povlači se iz javnog života i napušta firmu za menadžment.
Dobro jutro.
CVEĆE I POVRĆE NA PRODAJI
Ovde ste...
Verovatno.
Izmenilo se dosta.
Možemo li gore?
Naša kuća.
Moja majka...
imala je odvojenu ličnost po imenu Sači.
Sači. -Da.
Prvi put se pojavila kada sam imala 14 godina.
Rekla je da ima osam godina, ali nikada nije starila.
Sači bi često isplivala kad bi me majka pretukla.
Kao da joj um i telo nisu bili usklađeni.
Nije se dobro kretala.
Pokušala bi da hoda, ali bi pala i sela.
Sači je volela slagalice.
Zajedno smo rešavali ukrštenice.
Često je plakala bez razloga.
Istog trena bih je zagrlila
i milovala po leđima.
To su lepa sećanja.
Poslednje lepo u mojoj majci
počivalo je u Sači.
Sači je bila...
moja jedina drugarica.
Ne znam da li je moja majka bila duševno bolesna,
ili se samo pretvarala da bi me držala blizu nje.
Ali, sve i da se pretvarala,
to je bilo iz dubine njenog srca.
Preobražaj u Sači pomagao joj je da prebrodi surovu realnost.
Kada je došlo do odronjavanja,
znala sam da će zajedno sa majkom umreti i Sači.
Ipak...
Nisam ni mrdnula.
Uprljala sam se.
Gospodine Kafuku, u vezi Oto...
da li bi vam bilo teško da je prihvatite u njenom pravom svetlu?
Možda u njoj nije bilo ničeg misterioznog.
Šta ako je prosto bila takva?
Voleti nekog svom dušom
i želeti druge muškarce
ne zvuči mi kontradiktorno i lažno.
Je li to čudno?
Izvinite.
Zaslužio sam da budem kažnjen.
Pustio sam da mi izmakne nešto iskreno.
Bio sam do te mere povređen,
da mi je omelo pažnju.
Ali...
Zbog toga...
pretvarao sam se da to ne vidim.
Nisam slušao sebe.
Izgubio sam Oto.
Zauvek.
Sad tek shvatam.
Želim da je vidim.
Vikao bih na nju.
Kudio je...
zbog njenih laži.
Želim da se izvinim.
Što je nisam slušao.
Što nisam bio jak.
Želim da se vrati.
Želim da bude živa.
Želim da makar još jednom razgovaramo.
Želim da je vidim.
Ali sada je prekasno.
Nema nazad.
Ništa tu ne mogu.
Oni koji prežive, razmišljaju o mrtvima.
Na ovaj ili onaj način,
tako će i ostati.
Ti i ja
moramo da nastavimo da živimo.
Moramo da nastavimo da živimo.
Biće sve u redu.
Verujem...
da ćemo biti u redu.
Stani. Nisam završio!
Upropastio si mi život. Ja nisam živeo!
Tvojom krivicom sam upropastio najbolje godine svog života!
Ti si moj krvni neprijatelj! -Ja ne mogu više.
Šta ti hoćeš od mene? -Odlazim.
Otkud tebi pravo da sa mnom tako razgovaraš?
Ništarijo!
Ako je imanje tvoje, uzmi ga. Meni ne treba!
Ja odlazim ovog trenutka iz ovog pakla!
Ja sam darovit, pametan i odvažan.
Da sam normalno živeo, mogao sam postati Šopenhauer ili Dostojevski.
Govorim koješta. Ja ludim.
Majko, ja ovako više ne mogu!
Slušaj profesora!
Majko, šta da radim?
Nemojte, ne govorite. Sam znam šta treba da radim.
Zapamtićeš ti mene!
Sonja.
Teško mi je.
Kad bi znali kako mi je teško.
Šta da radimo?
Treba živeti.
Živećemo, ujka Vanja.
Proživećemo dugi niz dana dugih večeri.
Strpljivo ćemo podnositi iskušenja koja nam sudbina pošalje.
I bez odmora i spokoja,
radićemo za druge
i sad i u starosti.
A kada nam dođe sudnji čas,
umrećemo pokorno.
I tamo, na onom svetu, kazaćemo
da smo patili,
da smo plakali,
da nam je život bio gorak.
I Bog...
će nas požaliti.
I mi ćemo ujko...
ugledati radostan, divan
uzvišen život pred našim očima.
Radovaćemo se
i sa osmehom na našim licima,
gledati naše sadašnje muke.
I konačno,
odmorićemo se.
Ja verujem u to.
Verujem vatreno iz dubine svog srca.
Kada dođe to vreme,
odmorićemo se.
Hoćete plastičnu kesu? -Ne treba.
Sakupljate li poene? -Ne.
Prevod: Admir Destani (Dartanjan)
VOZI MOJA KOLA
Preuzeto sa www.titlovi.com