Most na Yseru, Belgija, 31. oktober 1914
Stotnik!
Ukazi iz poveljstva.
Ukazan je
napad na most.
Pričakujemo lahko številne žrtve.
Do mostu nihče ne bo prispel živ.
Zberi se, vojak.
Tvegamo življenja, vendar si lahko povrnemo dom.
Pesniki stoletja sanjajo o umiranju zaradi ljubezni.
Mi bomo imeli to srečo.
Počakamo tri ure, da bo zapihal vzhodnik,
potem izstrelimo vse plinske bombe.
Obstaja druga možnost, stotnik.
Katera, Poirot?
Da napademo takoj. –Takoj? –Ja.
V naslednjih sedmih minutah. Mogoče v osmih.
Vsako jutro strakoši vzletijo,
tik preden zapiha vzhodnik.
Vidite?
Danes zjutraj letijo zgodaj.
Veter je zdaj idealen,
da zakrije naše napredovanje.
Za oblakom plina bomo neopaženo prečkali 200 m nikogaršnje zemlje.
Preden se bo sovražnik zavedel, da napadamo.
Če se motiš, bo veter odpihnil plin na preostanek naše vojske.
Naj se sami zaplinimo, medtem ko nas pobijajo?
Ne motim se.
Zaseda.
Ne vidim jih.
Umik!
Imel si prav!
Prepameten si za kmetovalca, Poirot.
Ne! Stotnik!
Prosil sem te, da ne prihajaš.
Tudi jaz sem negovalka.
Slišala sem o ranjenem vojaku,
ki je s svojim čutom na bojišču rešil celo četo.
Stotnika nisem rešil.
In v poroko z mano si privolila pred vsem tem.
Katherine, raje odidi.
Sploh veš, kako deluje ljubezen?
Ko nekoga ljubiš,
ga ljubiš z vsemi njegovimi muhami in spremembami skozi čas.
Njegove najslabše lastnosti postanejo zgolj nadloga, hibe pa malenkost.
In dejstvo je,
da te ljubim.
Kaj pa tole?
Pridi.
Preprosto je.
Nosil boš brke.
DrSi predstavlja SMRT NA NILU
Prevedla Nives Košir Uredil metalcamp
Poirot! Kje ste bili? Rešujete primer Arundell?
Ne, rešujem želodec.
Monsieur Blondin! –G. Poirot, rešili ste primer v Egiptu.
Velik uspeh, a se moram vrniti. –Nocoj bo … –Hvala, gospod.
Prihaja po en poobedek z jedilnika.
Kar koli želite, samo povejte.
Vsi gostje se sprašujejo, zakaj ni glasbe.
Ni je, ker ni plačila.
Vsem bom plačal na koncu večera.
Po mojih izkušnjah lastniki poštenih in finih lokalov
izgubijo denarnice, ko pride račun.
Stavim, da ste že pozabili moje ime. Rosalie Otterbourne.
Sem menedžerka in nečakinja Salome Otterbourne.
Poskrbela bom, da se bo upokojila bogata. Plačujejo nam vnaprej.
Če hočete malo glasbe,
najprej hočem videti šop zelencev ali kakršne koli barve je vaš denar.
Zdaj si boste zapomnili moje ime.
Gospe in gospodje! Salome Otterbourne!
Gdč. Ridgeway!
Linnet!
Gdč. Ridgeway! Nasmehnite se. Gdč. Ridgeway! –Nasmeh!
Umaknite se, prosim! Spustite gdč. Ridgeway mimo.
Gdč. Linnet Ridgeway, v veliko čast mi je.
Hvala. Imamo … Sedem jih je. –Tako je. Sedem najboljših, gospod.
Nočem sedem, temveč le šest. Ne prenesem lihega števila.
Zdaj je sodo število. To je dobro. Kateri gre stran? Ne vem.
Ne mojega prijateljčka! Hvala. Najlepša hvala.
Veste, to je moj mali …
Linnet.
Ni pošteno, da si tako lepa in imaš vse.
Louise mi je izbrala nekaj posebnega za srečanje z Jacks.
Celo večnost se nisva videli.
Zaročena?
Saj vem. –Ampak s kom?
Velik je, starokopiten, deški in čudovito preprost.
Vse, kar je treba. Ime mu je Simon.
Simon Doyle. Želiva se poročiti čim prej.
Zato sem te hotela videti. –Menda nisi …
Kaj? Ne, ne. Vendar veliko seksava.
Nenehno. –Jackie! –Oprosti, toda res je.
Umrla bom, če ne bom ga. Doyle. To je ljubezen.
Če potrebuješ denar, naj bo to poročno darilo.
Ne, ne denarja. Službo.
Kupila si novo posestvo. Potrebuješ nekoga, da ga vodi.
Službo daj Simonu. Brezposeln je, vendar je s podeželja.
Spozna se na posestva, prisežem.
Če se ne bo izkazal, ga takoj odpusti.
Vendar se bo. Predober je za neuspeh.
Draga, močno te je zadelo. Previdna bodi.
Prepozno je za to. –Jackie, ljubica. –Tukaj je.
To je bilo poredno.
Zdravo.
Upam, da ne zameriš. Dovolil sem si.
Simon, ljubi, spoznaj zlato dekle. Kot videz kaže.
Božanska Linnet Ridgeway.
Veseli me, da sem spoznala svojega novega upravnika.
Resno govoriš?
Seveda.
Pelji jo na plesišče, bučman. Zahvali se ji, kot se šika.
Še enkrat zaploskajmo Salome Otterbourne.
REKA NIL
ŠEST TEDNOV KASNEJE
Baedeker EGIPT
Gospod?
Gospod, prosim! Gospod!
Skrunite eno od čudes sveta!
In, mimogrede, uničujete izvrstni jaffa kolač. Gospod!
Prekrasni zmaj!
Kaj? Poirot! –Bouc!
Od kod vi tukaj? Kako se vam zdi moj zmaj?
Pridem dol. Ostanite tam. –Previdno.
Od vseh piramid na svetu ste morali priti do moje.
Svet je majhen.
Moj prijatelj, Bouc!
Zakaj spuščate zmaja s piramid? –Ker ga še nihče ni.
Tisoče let so tukaj in jaz sem prvi! –Prvi ste.
Poirot, lepo vas je videti. Eksotične počitnice ali eksotičen primer?
Skrivam se pred primeri.
Če se hočete skriti, se skrivajte z nama.
V Asuanu. Na burnem potovanju sva.
Še vedno ste nenehno na poti. –Žal ne.
Stric me je odpustil z vlaka, ker nisem delal nič.
Poskusil sem službe. Pisarna.
Delo sem zmogel, zgodnjega vstajanja ne.
Shajam kot vzdrževan moški.
Pridite!
Seznanil vas bom z Euphemio. –Kdo je Euphemia? –Izvedeli boste.
Novo dekle v Boucovem življenju? Ime mi ni znano.
Za vsakim moškim, ki spušča zmaje, stoji ženska.
Tukaj je. Edina ženska, ki sem jo kdaj ljubil. Mati.
Mati, moraš spoznati Hercula Poirota. –Zakaj? –Ker je največji živi detektiv.
Pretirava. Ne, pravzaprav ima prav.
Najsmešnejši človek ste, ki sem ga kdaj videla.
Tega ne slišim prvič. –Zastirate mi pogled. –Umikam se.
Bodi prijazna, mati. Poirot je moj prijatelj in slaven je.
Nocoj bo večerjal z nami. –Res?
Nočem motiti. –Ne boste. Povečali boste mojo priljubljenost.
Z mamo nisva le na počitnicah, proslavljava s prijatelji. Poroko.
Sem to jaz? –Mogoče. –Prijazna bodi.
Oprostite.
HOTEL PRVI KATARAKT ASUAN
"Urediti celotno situacijo,
nato nadaljevati kot običajno."
Ste vse zapisali? Dobro.
Prosim, poskrbite, da bo telegram čim prej poslan.
Nihče ga ne sme videti.
Ne! Jaz bom.
Dovolj hudo je, da morava bivati v tem strašnem malomeščanskem hotelu,
a v zatiranju delavskega razreda ne bom sodelovala.
Če ne gre zame, seveda. V tem primeru je to sploh ne moti.
Miren sem, sposoben in shajam.
Dostojanstvo.
Marie Van Schuyler. Ne potrebujem apartmaja.
Sami sva z negovalko Bowers. Sem botra ge. Doyle.
Imava rezervacije. Bo ta del izpraznjen za zabavo?
Nočemo, da kdor si bodi postopa tod in krade šampanjec.
Je zelo draga?
Hvala.
Gospe in gospodje, ta del zapiramo za poročno zabavo.
Je vse v redu, gospa?
Popolno je.
Denar za to zabavo bi leto dni hranil vas.
To je nespodobna ekstravaganca. –Vem. Čudovito, kajne?
Ste res vse bogastvo podarili socialistični stranki, dragica?
Komunistom. "Denar je odtujeno bistvo človekovega dela in življenja."
Denar je ženski edini zanesljivi prijatelj.
Poglejta! –Gospe in gospodje. In mati.
V čast mi je predstaviti naša gostitelja.
Pozdravimo mladoporočenca, gospoda in gospo Simona Doyla!
Tukaj sta!
Veličastno, gospa!
Fantastično, Linny! –Prekrasno.
Ah, ljubezen.
Ni varna. Pred nekaj tedni sem bil priča majhni drami.
Očitno sem videl le prvo dejanje.
Kot angel si, Linny! –Srečni vrag.
Našel je dedinjo brez polipov in ploskih stopal.
Poročila sta se v naglici. –K vragu s konvencijami.
Poroka iz ljubezni, pa še denar, res je srečnež.
Trikrat hura od mene!
Kakšna sem videti? –Kot milijon dolarjev.
Ali pa dva. –Poročno darilo od Simona.
Plačano z njenim denarjem. Njeno darilo njej prek mene.
Mislila sem, da Bouc laže, ko je rekel, da pozna Hercula Poirota.
Veseli me, gospod.
Čestitam in se zahvaljujem, gospa.
Hvala. –Gospe. Botra.
Bratranec Andrew!
Simon. Bratranec Andrew, skrbnik mojih poslov v tujini in doma.
Skoraj sorodnik je.
Prisilila sem ga, da pride in si privošči počitnice.
Prišel sem samo zaradi šampanjca. Sveta čast.
In zaradi tega.
Kako prikupno!
Ni očarljivo?
Prijatelji, vem, da mislite, da tukaj gre za skrivnost.
"Zakaj, hudiča, se je Linnet Ridgeway poročila z njim?"
Iskreno, ne vem. Nisem pameten in romantičen.
Nimam govorniškega daru, denarja in plemenitega porekla.
Vendar te ljubim.
In zdaj …
Tega nočem niti izgovoriti, da ne bi prišli tatovi in te ukradli.
Na nevesto in ženina. –Na nevesto in ženina.
Trikrat hura! –Trikrat hura!
Salome Otterbourne je pela, ko sva se spoznala,
pa sem prosil tvojo znanko Rosalie, naj jo naprosi, da potuje z nami.
Tega ne bi zamudila. Že 10 let nisem pokusila kaviarja.
Kakšno dekadentno razkazovanje bogastva.
Pridi, Linny, zaplešiva.
Ah, užaloščeni. Na vsaki poroki je eden.
Dr. Windlesham je snubil gdč. Ridgeway, ko je bila še samska.
Zanj in časopise je bila to gotova stvar.
Potem je prišel vroči žrebec in ona je zdaj ga. Doyle.
Na njegovem mestu bi prišel le zato, da bi ustrelil ženina.
Ostali gostje so Linnetina botra, ki zaničuje njeno bogastvo,
in botrina negovalka Bowers, ki po njem hlepi,
tako kot Linnetina spletična, uboga Louise.
Tu je še bratranec Andrew. Pretkan je. Razen Linnet mu ne zaupa nihče.
Mati in jaz sva edina razumna tukaj.
Edina, ki ji je Linnet sploh všeč, je nekdanja sošolka Rosalie.
Nečakinja Salome Otterbourne. Uredila je, da je prišla pet.
Monsieur Poirot, zaplešiva. –Srečno.
Lepo, Simon! –Pridite. Gremo.
Spet nama sledi.
Oprostite.
Ojoj, tretje dejanje.
Kaže, da sta na vsaki poroki dva užaloščena.
Kako je Linnet?
Ne, hvala lepa. Hvala. Zelo lepo.
Pokusite.
Zelo lepo.
Poglej te škatle notri. –Tukaj je. –Kdo?
Poirot. –Pa se pogovoriva z njim.
Oprostite.
Kača je vaša prijateljica? –Najboljša prijateljica.
Monsieur Poirot. Opravičujeva se za sinočnjo dramo.
Dajte nama drugo priložnost nocoj. –Preveč sta prijazna do neznancev.
Previdno, previdno!
Hvala. –Gospa. –Žal mi je. Že grem, že grem.
Si dobro?
Gospod in gospa Doyle, žal mi je. –Hotela sva vas prositi za pomoč.
Gre za Jackie de Bellefort. Sledi nama na vsakem koraku.
Ona in jaz … Bila sva zaročena, veste.
Vama je izrecno grozila?
Ne, ničesar ne reče. Le prikaže se, sede in strmi.
Oprostita, ne. Primera ne morem sprejeti. Ni zagrešila zločina.
Njeno početje je nespodobno in melodramatično.
Pravzaprav se smeši.
Ko sva bila skupaj, mi je bila Jackie pri srcu.
Potem sem spoznal Linnet. Jackie zame ni več obstajala.
Od prvega trenutka si ne predstavljam življenja brez nje.
Na mojo srečo ona čuti enako. Presrečen sem.
Razdrli ste zaroko.
Bi moral življenje preživeti z žensko, ki je ne ljubi, da je ne bi prizadel?
To je ljubezen. Ni poštena igra. Pravil ni.
Mogoče še ni zagrešila zločina, a poznam Jackie. Ga še bo.
Vedno poravna svoje račune.
Razmislite o tem.
Mademoiselle. –Se poznava?
Mi boste naklonili trenutek za kratek pogovor?
Seveda. Začenja se.
Linnet je plačala detektivu, da se me otrese.
Njeno prijazno ponudbo sem vljudno odklonil.
Jok in stok. Gospa je vajena dobiti, kar želi.
Njen oče je bil napol gangster. –Že dolgo poznate go. Doyle?
Spoznali sva se med vajami za šolsko predstavo. Antonij in Kleopatra.
Igrala sem Kleopatro, a je učitelj teden pred premiero dal vlogo Linnet.
Preostala mi je vloga služkinje Carmiane.
Mladoporočenca spravljate v neprijeten položaj.
Hotela sem biti v njegovi bližini.
Potem sem postala drzna, pokazala sem se jima.
Videla sem, kako je njen nasmeh zamrl. Na čelu so se ji vrezale gube.
Mademoiselle de Bellefort, morate odnehati.
Zagrenjenost ne bo ničesar spremenila.
Poročen je in zaljubljen v svojo ženo. –Simon ljubi mene.
Simon ljubi mene. Vem to.
Četudi je pozabil, ker ga je zaslepila.
Tako strastna ljubezen ne izgine.
Ljubim ga.
Ljubim ga noro, divje, v vsakem trenutku. Tega ne morem izklopiti.
Srce je z razlogom organ ljubezni.
Če se ustavi, da se spočije, umremo.
Ne bom umrla sama,
lahko ste prepričani.
To je kaliber .22.
Skoraj igrača.
Morda je zdravilo za ranjeno srce
ena sama krogla.
Prekleta naj bo!
Kaj naj narediva? Jo prijaviva policiji?
Vama smem dati skromen nasvet? Ga. Doyle ima gotovo čudovit dom.
Takoj pojdita tja. Spletita si gnezdo, začnita skupno življenje.
Lahko bi, Simon. Lahko bi šla domov in zaprla dveri.
Lahko bi bila srečna. –Kaj? Naj kar zbeživa?
Kaj pa najini medeni tedni? –Imejte to za ceno ljubezni.
K temu še ugodno.
Lahko noč.
Hvala.
Semkaj. Ne obirajte se.
Kaj naklepaš, Simon? –Pohitite. –Ne gremo danes na ogled?
Vem, da sem vas povabil na 10-dnevne oglede od Asuana do Fil,
a okoliščine so prebudile navdih.
Kakor Mojzes nedaleč od tod sva pripravila presenečenje na vodi.
Navsezadnje nisem mogel zavrniti … –Česa?
Kraljice Nila.
"V sebi nosim nesmrtna hrepenenja."
Bravo!
Bajna je! –Mati, zakaj nimava takega čolna?
Preveč denarja, Linnet. In premalo razuma.
Ampak odličen okus za ladje!
Vidiš? Rekel sem ti, da bo vse v redu.
Jackie nama ne bo več mogla slediti.
Pojdiva.
Vkrcajmo se!
Dovolite, da se vkrcamo.
Oh! Prekrasno je.
Srečna si. Zaslužiš to.
Karnak imamo zase do Abu Simbela.
Ne skrbite za stvari. Draga Louise se bo vrnila,
pospravila vse iz sob in se nam pridružila v Šelalu.
Z veseljem, gospa. –Hvala.
Klavir je uglašen, kuhar ukraden iz kairskega Shephearda,
šampanjca je dovolj, da napolni Nil.
Šampanjec! –Niti 10.30 še ni. –Torej zamujamo.
Zgoraj je še ena paluba?
Pozdravljen, Egipt.
Prtljaga iz hotela gre na Karnak.
Monsieur Doyle. Potrebujem tiste tri kovčke. Ja.
Udaril bom kot Joe DiMaggio.
Povsem neuspešno. –Pet. –Nič. –Pet točk.
Bowers, ljubica. –Zmagujem z veliko prednostjo.
Bravo. –To je mejna črta.
Kaj je tisto tam? –Po mojem je ponirek. Lep je.
Premaknili ste moj plošček. –Prosti udarec.
Bouc, veste, da je bil prosti udarec. Ponovite. Goljuf ste.
Linnet, na ladji so goljufi.
Bowersova in Van Schuylerjeva goljufata tako kot ta dva.
Katherine, mon amour.
Monsieur Poirot. Upam, da mi odpustite, da sem vam ugrabila počitnice.
Nisem mogla dovoliti, da bi zamudili zabavo.
Počaščen sem. In ustreza mojim načrtom.
Čeprav mi potovanje po vodi ni pisano na kožo.
Lahko bi vam povedal … Pravzaprav ne bi.
Domnevam, da ste me vključili iz drugih razlogov poleg zabave.
Želim si, da bi odšla domov, kot ste rekli. Tu se ne počutim varne.
Ne jaz ne Simon, čeprav Jackie ni.
Saj ste med prijatelji.
Ko imaš denar, nimaš pravih prijateljev.
Zdaj se spominjam starih zavisti in prepirov.
Jemljem tablete, da bi zaspala.
Ne počutim se varne z nobenim od njih.
Upala sem, da boste pazili na naju.
Hvala.
Zdaj? –In zdaj.
Povsem normalna je.
Vroče mi je. –Da, v Egiptu ste.
Malarija. –Nimate malarije.
Veš, da imam vročino. Toplomer je okvarjen.
Povsem dober je. –Ne, okvarjen je. –Ni.
Vročina. –Saj mora biti.
Vem, da je netaktno govoriti o poslu z nevesto na medenih tednih.
Poredni pravnik. Obljubili ste.
Le nekaj hitrih podpisov.
Pošteno. Moja poroka je spremenila zadeve.
Prihodnjič nas prej obvesti.
Vse je precej jasno.
Koncesija za zemljišče na Cejlonu in spremembe v novi oporoki.
Najemnina za nepremičnino v Londonu.
Vse je jasno. –Oprosti, bratranec, saj me poznaš.
Nisem še naletela na pogodbo, ki ne potrebuje popravkov.
Očka me je predobro naučil. –Jaz nisem takšen.
Nikoli ne preberem pogodbe. Zame šteje le stisk roke.
Podpiši, Linny. Prej kot podpišeš, prej lahko greva spat.
Prvo dekle si, ki mi je reklo,
da lahko ženska upravlja svoje posle enako dobro kot moški ali še bolje.
Ne reci, da si zaradi možička spremenila vižo.
Pojdi se pripravit za zabavo. Obljubim, da se ne bom zamudila.
Neolikan sem.
Nič se ne mudi. Prestaviva to na jutri.
Pridite, Poirot.
Vražje dobra zabava!
Čudovita, kot vedno. –Hvala.
Madame, ganjen sem.
Vaša blues glasba ima veselje za ples, a v njej je tudi tragedija.
Pisanje tragedije je lahko.
Predstavljam si nekoga, ki ga želim kaznovati.
Potem si ga predstavljam zaljubljenega.
Zelo vas zanima Salome Otterbourne.
Mislil sem, da je Poirot imun za ljubezensko mrzlico.
Enkrat sem zbolel za njo.
Pustila mi je dovolj obžalovanja za vse življenje.
Veliko dobrih detektivov je. Ne, ni res. Veliko poprečnih je.
A da bi bil, kar sem, potrebujem trdnost uma.
Nego in razvajanje malih sivih celic, ki jim dajem ves kisik v krvi
in vsako minuto svojega časa.
Ne, ljubezensko vihro prepuščam vam.
Kaj pa nečakinja? Zapeljiva ženska, ne?
Res? –Hladni, metodični možgani najvišje ravni.
Tudi poje dobro. –Nisem opazil.
Menda je bila Linnetina sošolka. –Imate skrivnosti pred mano?
Pred mano? Pred mano? –Kaj?
Rosalie Otterbourne je očitno lepa ženska,
Bouc pa ni niti enkrat spregovoril z njo?
To ni drugega kot nenadna ljubezen.
Razganja me, da bi vam povedal. Linnet naju je seznanila.
Od takrat ne želim pogledati druge ženske,
razen če je varuška najinih otrok.
Najpametnejša, najosupljivejša, najbolj živa ženska, kar jih poznam.
V vsem me prekaša, pa me vseeno ljubi.
To je edina negativna točka zanjo.
Moj prijatelj Bouc, zaljubljen vpije s streh?
Ne tam, kjer lahko mati sliši.
Madame Bouc ne podpira zveze?
Ni marala nobene, ki sem jo pripeljal domov,
če ni bilo jasno, da bo ostala le eno noč.
Še slabše je, ker je Američanka.
Mati ne odobrava ljudi, rojenih zunaj Mayfaira.
Besna je na Linnet, ker naju je združila.
Je njeno mnenje pomembno? –Denar je pomemben.
Moj prihaja od Euphemie Bouc. Poskusil sem zaslužiti dovolj,
da za poroko ne bi potreboval njene odobritve, le blagoslov.
A pri tem sem neuspešen. Vse življenje …
Nikomur nisem hotel biti nič drugega razen zabave,
a za Rosalie želim biti dober.
Pohitite. Posadka je pripravljena za odhod. Vračamo se ob petih.
Novi gostje pridejo v Abu Simbel. Lahko noč. –Lahko noč.
Kmalu bomo tam.
Gospe in gospodje, bližamo se Abu Simbelu.
Vsi gremo. Brez zaostajanja. Tudi ti Louise. Z nami greš.
Likati moram. –V starem Egiptu smo.
Tja si hotela na medene tedne, ko si bila zaročena.
Kavo, ga. Doyle? –Hvala, Claire.
Kaj je tisto? –Peščeni vihar je milje daleč, gospa.
Ni razloga za skrbi.
Ne najdem tube karminsko rdeče.
Teh obzorij ne morem naslikati brez rdeče.
Odloži čopiče, mati. To je tempelj Abu Simbel.
Ramzes Veliki čaka.
Ramzes II., poročen z Nefertari, prvo in najljubšo med osmimi ženami.
Na stenah kraljičine mastabe je napisal čudovito pesem zanjo.
Gospod, lahko pogledam? –Da.
"Moja ljubezen ni kakor druge.
Kar mimogrede mi je ukradla srce.
Ona je tista, za katero sije sonce."
Zaljubljen človek.
Pomoril je pol Nubije. Nekoristni kamniti bloki,
postavljeni, da bi stregli egoizmu despotskega razvajenega kralja.
Všeč so mi njihova pokrivala. –Osupljiva zgodba.
Dovolj hudo je biti poročen do smrti. Biti skupaj večno je nečloveško.
Zakaj moraš biti tako cinična, mati?
Ljudje častijo ljubezen v pesmi in kamnu,
kot da jih bo gruljenje zaradi črnih oči odrešilo bolečine.
Če že kaj, jo bo podvojilo.
Tam? Hvala.
Kar pojdi. Misliš, da bosta ti in tisto lepo dekle izjema?
Ne sprevrže se vsaka ljubezen v nesrečo. –Ne, srečneži umrejo ob porodu.
Moja naloga je, da te varujem. Misliš, da ne vem, kaj hočeš?
Hočeš moj blagoslov za poroko s tistim dekletom. Ne boš ga dobil.
Rosalie!
Je vse v redu? –Da.
Ne bova se več skrivala.
Zmogla bova sama. –Da.
Vkrcava se nova potnica.
Preveč peska imam v čevljih. –Tukaj sva. Kako ti je všeč?
Odobravate?
Prvi, ki ga je pripeljala domov, je bil bogati odvetnik.
Ugleden, ozkogled, na poti, da postane senator Misurija.
Potem je bil baron, lastnik otokov in kraljevskih manir.
Zdaj je to revni Bouc, ki preveč pije in se preglasno smeji,
zmeraj napačnim stvarem. On mi je najbolj všeč.
Imate soproga, gospa? –Imela sem kopico soprogov.
Vsak je bil pokora.
Ste poročeni, g. Poirot? –Nisem imel te sreče.
Kaj pa vas osrečuje?
Imam svoje primere. Svoje knjige.
Ogledujem si hišico, kamor upam,
da se bom sčasoma umaknil in vrtnaril.
Rad bi izpopolnil novo sorto jedilnih buč.
Čudovita zelenjava, vendar ji manjka okus …
Bolj bi mi ugajala zelenjava izrazitejšega okusa.
Madame.
Kaj v resnici počnete tukaj, g. Poirot?
Madame.
Veš, da sva se po Kairu komajda prejela za roke.
Nisem več jaz. –Kdo pa boš?
Kleopatra, seveda.
Pojdi z mano. Pridi.
Vladarica dveh kraljestev.
Kaj bi dejala Kleopatra?
"O, Carmiana.
Kje je zdaj on?
Stoji ali sedi?
Ali morda hodi?
Ali na konju jezdi?
O, srečni konj,
ki Antonija nosi!
On zdaj govori. Ali mrmra?"
Ljubi bog.
"Kje je moja kača, stari Nil?"
Pazi! Bouc!
Vsi noter, hitro!
Bouc, noter!
Noter!
Nad skalo je oder za delavce, ampak nikogar ni tam.
Mislite, da je bilo namerno?
Pojdiva na varno, golobička.
Svet je majhen.
Kapitan prisega, da je Jackie prispela po našem odhodu v tempelj. Ni bila ona.
Vem, da naju je poskusila ubiti. Naj se izkrca.
Vozovnico je že imela. Kupila jo je vnaprej.
Nič ne moreva. –Briga me! Vedno to počne!
Povej, koliko stane, da se umakne od mene!
Povej ceno! Kupila bom ladjo, če je treba.
Kupila bom vso presneto državo!
Gospa. –Hvala.
Hvala.
Louise. Si videla moj šal? Prisežem, da sem ga prej imela.
Ne, gdč. Marie. Vsekakor ga bom poiskala. Prav.
Ne obeduješ z nami? –Gdč. Linnet raje vidi, da ne.
Obožujem Linnet. A ko pride revolucija, bo prva šla.
Preveza čez oči, zadnja cigareta, ob steni. Bum!
Detektiv pa tak. Moja poslovna knjiga? Vzeli ste mojo knjigo.
Neumna napaka. Oprostite mi.
V salonu sem jo zamešal s svojim Edwinom Droodom.
Po vaši pisavi vidim, da ste Dickensova tekmica.
Monsieur Poirot. Ne bo vam treba več dolgo paziti na naju.
Jackie se morda ne da spametovati, midva pa se lahko. Greva domov.
Zjutraj bova najela avto v Kartumu.
Potem na oslih do postaje, na ladjo in v Wode Hall
in nato v domače postelje za vedno. K vragu z Jackie de Bellefort.
Spijmo še zadnjo pijačo. Zakaj pa ne? –Običajno ne pijem alkohola,
a za tole … –Golobička.
Monsieur. –Da.
Na odhod domov. –Na odhod domov. Hvala.
Ne prenesete ladij. –In šampanjca.
Veste, da so žene umrlih faraonov pokopali žive skupaj z njimi?
Gotovo so kričale zaprte.
A stavim, da je bila ena voljna. Ni prenesla, da bi se ločila od njega.
Žal vam je, da me vidite.
Če mu je všeč ali ne, misli name.
Simon se me boji. –Gospodična, še vedno imate izbiro.
Lahko mu uničite življenje ali pa začnete novo.
Ne bo takšno, kot ste si zamišljali,
a morda bo to življenje, kakršnega vam je Bog namenil.
Ljubezen je preveč pomembna, da bi zaupala Bogu.
Od trenutka, ko sem spoznala Simona, vem eno.
Umrla bom, če bova ločena. –Nekoč sem čutil enako.
Silno sem ljubil. Mislil sem, da bom umrl, če jo izgubim.
Izgubil sem jo. –Zaradi drugega?
Zaradi minometne granate.
Obiskala me je v bolnišnici. Izpustili naj bi me v mesecu dni,
a sem jo rotil, naj pride za božič, da bi bila skupaj.
Prišla je, toda vlak je …
Po Katherine sem postal
karkoli že sem zdaj.
Nameraval sem biti kmetovalec.
Oprostite mi, šampanjec …
Odprl je spomine in mi razvezal jezik.
Posadka je pripravljena za odhod.
Polnoč je že minila. Posadka je zapustila ladjo.
Hočem še en koktajl. –Dovolj imam za danes.
Ne, ne … –Čas je za posteljo, ljubi. Ja.
Vzela bom tableto. Ne skrbi, da me boš zbudil.
Ne boš se ji pridružil, Simon? –Danes sva se že ljubila.
Dvakrat. –Trikrat.
Sladko spi, kraljica Linnet.
Jackie, želim ti vse dobro. Resno.
Ne obžalujem, kar sva storila, a žal mi je, da te je prizadelo.
Želim si, da bi lahko ostali prijateljici.
Bila si edina, ki ji ni bilo mar za denar.
Lahko noč, Jacks.
Zadnjič naju vidiš.
Ne moreta izginiti. –Nehajmo za nocoj, Jackie. –Ja.
Ne, ostanita še malo. Pripravlja sceno.
Počutim se tako svobodnega
in tako neumnega, da že prej nisem sprevidel.
Ne boš se me zlahka otresel, Simon.
Bila sva si usojena. Srce in telo, vse sem ti dala.
Nekaj prijetnih mesecev? So bili sploh tako prijetni?
Ko te zdaj gledam, vsi dragi spomini postanejo grenki.
Kot bi se želel spominjati zabave, po kateri ti je bilo slabo.
Simon, ne bodi okruten. –Zmanjkalo mi je sočutja.
Si res mislila, da me bo ta šarada vrnila k tebi?
Nora si, če misliš, da bi te lahko spet ljubil.
Mislim, da te nikoli nisem. –Simon, dovolj je.
Ne misliš resno.
Ni res.
Reci, da ne misliš resno!
Simon? Simon.
Oprosti. –Ne, ne.
Rosalie, pelji jo k Bowersovi. Takoj. –Simon.
Simon. –Ne, ne. –Po zdravnika grem.
Rosalie!
Bowers! Sestra Bowers!
Simon? –Bowers?
Ne, ne. Hej. Že dobro. –Tako mi je žal! Žal mi je!
Dr. Windlesham!
Kaj se dogaja? –Simon, v salonu. Hudo je.
Rosalie, ostani tam. Našel bom sestro Bowers.
Bowers? Bowers! –Bouc?
Kaj se dogaja zunaj? –Kaj je narobe?
Za Jackie gre. Vzemite torbo. –Kaj se je zgodilo?
Za mano. –Ne vem.
Jackie. Takoj pridite noter.
V redu? –Ja, pojdi!
Ustrelila me je! Ne, ne morem. Ne morem premakniti noge.
Bouc, pomagajte mi ga premakniti. –Takoj.
Z mano. Dvigniva ga! –Prav.
Dal vam bom nekaj proti bolečini.
Res nočete, da bi me še bolj bolelo? Da bi se mi maščevali.
Kost je zdrobljena. V bolnišnico mora.
Bil sem neumen, da sem se znesel nad Jackie.
Zdaj ste pametni. Morda ste zaslužili kroglo.
Ne pustite je same. Ni hotela … Ni hotela …
Lahko si kaj naredi. –Ne bo si.
Dala sem ji nekaj za pomiritev. Ostala bom ob njej. –Dobro.
Gremo, Spraviva ga v posteljo. Previdno.
Še malo. –Tako.
Počasi, počasi.
Dobro. –Tako. To vam bo pomagalo zaspati.
O, bog.
O, bog …
Čas smrti?
Pred šestimi urami. Največ osmimi.
Med polnočjo in 2. uro.
Ni znakov upiranja. Umrla je v spanju. Vsaj to.
Pištolo so ji prislonili na sence. Vidi se ožganina.
O, bog …
Ena krogla. Mali kaliber.
Verjetno .22.
Skoraj igrača. –Skoraj igrača.
Dobro. Upala sem, da delate dnevno izmeno.
Je kdo bolan? –Nekdo je mrtev.
Linnet Doyle. –Linnet? Stojte. Kaj govorite? Kako?
Bojim se, da je Jacqueline de Bellefort uresničila grožnjo.
Nemogoče. Vso noč sem bila z njo. Spala je tukaj.
Trdno.
Je lahko šla ven za hip? Ste jo pustili samo, ste spali?
Ne, niti minute.
Vseeno sem ji iz strahu, da bi si kaj naredila,
dala toliko morfija, da bi uspaval slona.
Ste jo vsaj za hip izpustili izpred oči?
Ne. –Jackie ni mogla umoriti Linnet.
Ne potisniti skale na Simona Doyla.
Kaj sta počela potem, ko sta jo odpeljala h gdč. Bowers? –Prišla sva sem po pištolo.
Brcnila sem jo pod kavč, a ko sva se vrnila, je nisva našla.
Hotel sem vas zbuditi. –Jaz pa ne. –Niste želeli moje pomoči.
Nehajte. Bila je Linnetina prijateljica. –Že prav. Sledni pes je, naj vohlja.
Simon je bil pri zdravniku, Jackie pa pri sestri.
Mislila sem, da je bil prepir ljubimcev, ne primer za detektiva.
Skrivnostni primer izginule pištole.
Nekdo jo najde medtem, ko sta g. Doyla peljala k zdravniku
in jo domnevno uporabi za umor Linnet Doyle
ter za vedno loči zaljubljenca.
Bouc, recite kapitanu, naj preišče reko okoli ladje.
Treba je povedati Simonu Doylu.
Linnet.
Ne!
O, bog. Jackie jo je!
Prekleta! Kar ubil bi jo!
Jacqueline de Bellefort ni morilka.
Mene je ustrelila! –Ima trden alibi za vso noč,
od trenutka, ko je streljala na vas.
Ne.
O, bog.
Linnet.
Morate mi pomagati. Prosim vas. Morate odkriti, kdo je ubil mojo ženo.
Ste sumili koga od njih? –Vsi so imeli radi Linnet.
Vendar mi je vaša žena zaupala, da se med njimi ne počuti varne.
Bile so malenkosti.
Nisem bil vesel, da je njen bivši snubec na ladji in ves čas koprni za njo.
Omenila je nekaj o Salome.
Nekaj, kar se je zgodilo pred leti. Ni povedala, kaj.
Kaj pa vaša služkinja Louise Bourget? Bila so nesoglasja, ne?
Le to, da je Louise pustila nekaj stvari v hotelu.
Traparije. Lak za nohte.
Ne. Že leta je pri Linnet.
Celo za njeno ogrlico je skrbela. –Poiščite jo. –Zraven postelje je.
Hvala, Bouc.
Ni je.
Ste videli ogrlico, ko ste davi prišli noter?
Zagledala sem gdč. Linnet. Mrtvo.
Izpustila sem pladenj in stekla ven. –Kaj je mislila s tem,
ko je rekla, da je potovanje v Egipt vaša zamisel? Za vaše medene tedne.
Morda bi gdč. Bourget želela zasebnost za to intimno podrobnost.
Bi lahko odpeljali g. Doyla … –Ne, naj g. Doyle sliši,
da me ne bi obtožil prikrivanja. –Prikrivanja? –Da.
Ona je preprečila mojo zaroko. Gdč. Linnet je lani priredila zabavo.
Moški se je pogovarjal z mano in me kasneje poiskal.
Ko me je zasnubil, sem dala odpoved.
Gdč. Linnet je dvomila o njegovih namerah s preprosto služkinjo.
Pozanimala se je o njem. Imel je dolgove.
Ponudila je, da jih bo poplačala, če me bo zapustil.
To je bil preizkus njegovih čustev.
Zapustil me je.
Za moje dobro, je dejala.
Denar, ki sem ga dobila za doto, bi mi lahko dal življenje.
Kaj ste počeli sinoči, ko ste odšli od ge. Linnet?
Šla sem v svojo kabino na spodnji palubi. –Ste šli še kam? Ste kaj videli, slišali?
Oprostite mi, gospod. Če bi stopila iz kabine, da bi kadila,
bi lahko videla morilca vstopiti v njeno kabino.
Ste ali ne? Kaj? –Ne, sem. Pokadila sem cigareto notri.
Vsi strmite vame. Ob tem mi je … Prosim vas. Veste, da sva si zaupali.
Včasih sem bila otročja, a to je vse.
Povejte jima. Nikoli ne bi škodovala gdč. Linnet. –Seveda. Pomiri se.
Nihče te ničesar ne obtožuje. Vem, da si dobro skrbela za Linnet
in tudi jaz bom poskrbel zate.
To bo dovolj, kajne? Ubogo dekle lahko gre.
Saj ne mislite, da bi kdo ubil Linnet zaradi ogrlice?
Ljudi so zastrupili tudi za manj. –Preiščite reko.
Prosim, pazljivo s tem.
Nehajte, no.
To je vsa moja zasebna lastnina. Upam, da boste pazljive.
Ob vsem denarju na svetu leži v zamrzovalniku s šunkami.
Le toliko dostojanstva lahko privoščimo pokojnici v teh okoliščinah.
Doktor, preden odidete.
Pridružili ste se poročni zabavi kljub očitni naklonjenosti.
Vas ni motilo, da jo vidite z drugim?
Nekaterih ljudi ne moreš zavrniti. Zahtevala je.
Smem vprašati nekaj o vašem potnem listu?
Predstavljate se kot dr. Windlesham, a to ni vaš pravi naslov.
Ne. –Lord Windlesham. –Po rojstvu, ne po zaslugah.
Kar počnem kot lord Windlesham, pripada spačeni tradiciji.
Kar delam kot zdravnik, je moje.
Dr. Windlesham potuje po svetu? Indija, Afrika.
Večina sveta nima dostopa do sodobne medicine, ki je za nas samoumevna.
Večina plemstva bolj uživa v svojem plemstvu.
Linnet me je dražila zaradi tega.
Rekla je, naj ne pričakujem, da bo medene tedne preživela v kolibi iz blata.
Vedno ste nežno mislili o njej. Kaj pa o soprogu?
Ne poznam ga dobro. Tistega, kar poznam, ne priporočam.
Kako ustrezno. G. Doyle je naše sume usmeril na vas.
Name? Vso noč sem bil z njim.
Točno. Dali ste mu injekcijo močnega opiata. Spal je.
Lahko bi neopaženo odšli kadar koli.
Je prosil za mamilo? –Bolelo ga je.
V torbi imate manj močna zdravila, ki bi zalegla.
Ustvarili ste si priložnost. –Nisem. –Bila je neprijazna, ne?
Šopirila se je z novo ljubeznijo, a vas je klicala kot kužka.
To vas je bolelo. Svojo bolečino ste lahko ustavili s kroglo.
Lordi morajo dobiti, kar želijo, v ste še vedno lord. –Kaj naj rečem?
Kaj hočete, da rečem? Da vem, da sem smešen?
Nisem bedak.
Vedel sem, da se je sprijaznila z mano. Ni me motilo.
A ko se je poročila s Simonom, sem razmišljal o samomoru.
Vsi so mislili, da sva se zaročila zaradi družin,
časopisov, presnetega aristokratskega cirkusa.
Težava je,
da sem jo ljubil.
Mala Linny in bratranec Andrew.
Poznal sem jo od otroštva.
Je kdo gojil zamere do družine? –Kar precej ljudi.
Njen oče je iz bogatašev delal reveže. Linny je nadaljevala to prakso.
Ste slišali sinočnji direndaj? –Ob 23h sem že spal.
So pogodbe, ki ste ji jih dali podpisati, pomembne? –So. Bile so.
Po Linnyjini smrti bo treba premoženje znova razdeliti.
Si jih lahko ogledam? –Oprostite, zaupne so.
Vztrajam. –Spoštovanje do pokojne. –Vem, kaj vsebujejo. –Močno dvomim.
Menim, da podaljšujejo vaše skrbništvo nad premoženjem ge. Doyle kljub poroki.
Kdo vam je povedal? –Sem Hercule Poirot.
Ni mi treba povedati. Imam oči, ki vidijo.
Možgane, ki misijo. Zdaj mislijo slabo o vas.
Mislite, da sem jo ubil? –Ste jo?
Njena smrt mi ne prinese niti ficka, g. Poirot.
Lahko preberete oporoko. Deduje botra.
Preostalo dobi soprog. Nikjer ne boste našli mojega imena.
Morda niste hoteli dedovati, temveč prikriti.
Nadzorovali ste njeno ogromno premoženje.
Nobene skrbi, dokler ni neprimernega ravnanja
in špekulacij zvestega bratranca Andrewa v času upada trga.
Tega na ladji ne morete dokazati.
Prizadevali ste si, da bi z ukano dobili podpis male Linny,
a vam je spodletelo.
Vedeli ste, da je le vprašanje časa, kdaj bodo njene oči odkrile vašo krajo,
razen če bi se za vedno zaprle.
Na svojem položaju, g. Poirot,
moram pogosto pošiljati predmete, kot so slike, vredne milijone.
Treba jih je zavarovati.
Če bi jo hotel ubiti, bi uporabil tole.
Kaliber.45. –Da.
Lahko odidete.
Kaliber.45. Zakaj bi tvegal z Jackiejino pištolo, če ima tisto? –Saj ne bi.
Gdč. Bowers, smem zmotiti?
Govoriti hoče z mano? Ravno zlagam vogal.
Brez skrbi. Mogoče veste kaj pomembnega.
To bi bil osupljiv preobrat. –Če vas ne moti, naj gre sama.
Pa še kako me moti.
To hočem na svojem pogrebu.
Ko ste bedeli ob gdč. de Bellefort, je grozila Linnet Doyle?
Ne, grozila je sebi. Hotela je skočiti v vodo in se utopiti.
Zato sem ji dala veliko morfija. –Še sreča, da ste z nami.
Kako dolgo ste že negovalka in spremljevalka? –Kmalu bo 10 let.
Ves čas ob ge. Van Schuyler, zato se zdi kot 20 let.
Službo sem dobila pozno v življenju. –Po izgubi velikega bogastva.
Bogastva? –Izbran okus zahteva sredstva,
vi pa tukaj hrepenite po tartufih in rakovicah.
Potem pa vaše obleke Chanel, vaši kovčki Vuitton, čevlji Perugia.
Vse je bilo v modi pred 10 leti, ponošeno in zakrpano.
Koliko let je minilo, odkar ste jedli kaviar?
Številni so izgubili bogastvo med zlomom borze.
Mnogi od njih zaradi očka Ridgewaya in njegovega brezvestnega poslovanja.
Morda to pojasnjuje vaš odziv na zakup Linnetine nepremičnine v Londonu.
Nekoč se je imenovala Bowersova stavba.
Zaposlovali smo več kot tisoč ljudi, dobro plačanih.
Delili smo svoje bogastvo, ko smo ga imeli.
Mnogi so bili kot sorodniki.
Nekateri niso več našli službe.
Da, pogrešam kaviar.
A njih pogrešam še bolj. –Ker čutite tako,
ste omamili gdč. de Bellefort in ste se lahko prosto gibali po ladji,
poiskali pištolo in ustrelili Linnet. –Ne! –Zahteva pogovor na samem!
Ne prekinjajte! –Obiskovalka.
Niti trenutka ne more brez svoje gdč. Bowers.
Prosim, pridružite se nam pri čaju. –Obtožil me je, da sem ustrelila Linnet.
Ne, ne. Le omenil sem možnost.
Ne odobravam tega zaslišanja. Kdo ste vi, da nas zaslišujete?
Delavec sem. Kvalificiran delavec, junak vaše ekonomske pravljice.
Ni mi mar za to. Ne za vas.
Iskati bi morali morilca moje krščenke.
Nimam svojih otrok.
Imela sem Linnet.
Gotovo se zavedate,
da ste glavna dedinja v oporki Linnet Doyle.
Zdaj mene obtožujete umora? –Ne, nikogar ne obtožuje.
Priznam, da je to težava.
Da bi svojo krščenko ubila zaradi denarja?
Saj sem že podarila bogastvo. Požvižgam se na denar.
Ni razloga za nadaljevanje pogovora. Pridi, Bowers.
Strežniki na tej ladji odlično vzdržujejo sobe. Ste opazili?
Resnično prvovrstno osebje.
Meša se mu. –Vsak dan posteljejo postelje,
vogali rjuh so zavihani pod kotom 45 stopinj kot v bolnišnici.
Drugače kot na dan, ko smo pripotovali,
ko so bile postelje postlane s pregrinjali.
Ko sem videl gdč. de Bellefort v postelji gdč. Bowers, tretji dan,
je bila postelja taka kot prvega dne.
Kot da nihče ne bi spal v njej.
Bouc, kje ste našli gdč. Bowers, ko ste iskali njeno pomoč?
V sobi ge. Van Schuyler.
Moj um se sprašuje …
Ženska, ki goreče nasprotuje razredni delitvi in materializmu,
a ima kljub temu služkinjo?
Ne.
Njena služkinja ni ne služkinja
ne negovalka, le družabnica je.
Navedimo razlog. Ljubezen.
Ne skrbi.
In nekaj vem. –V redu je.
Ljudje ubijajo zaradi ljubezni.
Našli so nekaj!
Kaj? –Nekaj so našli!
Monsieur Poirot.
Odlično, mladi mož. Umit se pojdite. –Da, gospod.
Vaš šal.
Ampak izginil je. Iščem ga že od obiska templja.
Res je. Nikjer ga nisva našli.
Brez vas je doživel pustolovščino. Vaš šal z luknjami od krogel.
Z njim so zadušili strel. –Tu sta tudi okrvavljen robec
in derringer .22 Jacqueline de Bellefort.
Izstreljeni sta bili dve krogli.
Nemudoma se vračamo v Asuan.
O, to mi ugaja. Vsa sila njegove silovite pozornosti.
Veliki um, samo moj.
Spogledovanje, čeprav očarljivo, ne bo delovalo.
Ženska odkrito pokaže zanimanje in domnevate, da zgolj prikriva krivdo.
Kdor koli je bila, vas je grdo prizadela.
Ta maska prekriva ves vaš obraz, ne?
Linnet ste poznali, preden ste nas prišli zabavat?
Bežno. –Je niste marali? –Vljudna sem.
G. Doyle je omenil pripetljaj z žrtvijo.
Razlog za morebitno zamero.
Ob bazenu v Kennebunkportu. Poletje '24, preden sem bila znana.
Nastopala sem v hotelu in peljala Rosie plavat pred odhodom.
Neka deklica se je pritožila očku, da mora deliti bazen s temnopoltimi.
Ukazali so nama, naj odideva. Ko se nisem uklonila, so me prisilili.
Ne vem, ali se je tega sploh spominjala. Jaz se.
Bilo je leta '25.
Ona tudi.
Mademoiselle.
Ponižala vas je pred varovanko.
Monsieur Poirot, če bi ustrelila vse, ki so se spravili name,
ker se nisem pustila teptati, bi bil svet poln mrtvih belih žensk.
Linnet je bila takrat še otrok.
Učil jo je slab očka.
V internatu je postala moja prijateljica
in dala vzgled tudi drugim dekletom.
Iskreno, Linnet je bilo enako lahko sovražiti kot ljubiti.
Mogoče sem čutila oboje.
Zelo odkrit odgovor. Hvala, da sta mi naklonili čas, dami.
Še zadnje vprašanje. Ta moja radovednost …
Vaše pokrivalo, v slogu turbana.
Kadar koli vas vidim, vedno nosite takšnega.
Mar ni iz mode? –Ne, ko ga nosim jaz.
Prosim, ustrezite mi in ga snemite.
V redu je, Rosie. Napeljuje na odgovor, ki ga že pozna.
Kaliber .22 kot tisti, ki je ubil Linnet Doyle.
Uporabila sem ga, če vas zanima. Dvakrat v samoobrambi, enkrat v jezi.
To ni bilo sinoči. Vi povejte, ali lažem.
G. Poirot.
Monsieur. –Motite ob neustreznem trenutku, gospa.
Vi naj bi bili detektiv, a vendar sem jaz našla tole.
Bila je v predalu moje toaletne mizice in se bleščala kot rumenjak.
Veste, da je nisem vzela. –Ne. Morilec jo je pustil pri vas, da bi jo vrnili.
Hvala. –Razen če … –Poirot. –Razen kaj?
Če ste vzeli ogrlico, da bi sum odvrnili od sebe.
Dokaz bi zlahka odvrgli čez ladijsko ograjo.
Storilec je pripravil predstavo.
Zakaj bi mati umorila Linnet?
Rekli ste, da je bila jezna na Linnet ker vaju je združila.
Linnet je vašega sina seznanila z žensko, ki ji ne zaupate, ne?
Če bi s kroglo popravljala sinov slab okus,
je ne bi zapravila za go. Doyle. –Mati, ne pomagaš si.
Mogoče, toda videl sem vaše izvrstne krajine.
Potrpežljiva ženska ste, ki doseže vsak nameravani učinek.
Skrbno ste načrtovali moje bivanje na tej ladji,
vendar ste moje sume preusmerili drugam.
To je osebna zadeva. –To je zaključena zadeva, gospa.
Dovolj je. –Res je dovolj.
Zdaj sem pripravljen predstaviti sklepe
svojega drugega, skrivnega primera in opraviti s tem.
Skrivni primer? Kaj? Kaj hoče povedati?
Mati?
Gospod. –Gospodična.
Moji dami, hvala, da ste se nam pridružili. Bouc.
Nekaj bom priznal.
Ko sva se srečala v Gizi, sem rekel, da sem na počitnicah,
v resnici pa sem se ukvarjal in se še vedno ukvarjam s primerom.
S katerim primerom? –Z vami.
Na prošnjo vaše mame, ki mi je v stiski poslala telegram pred nekaj tedni.
Moja mati, v stiski? –Sledil naj bi Otterbournovima,
da bi ugotovil značaj in primernost ženske iz sveta zabavništva,
ki vam je ukradla srce.
To si mi storila? –Tvoja mati sem. Še slabše stvari sem storila.
Da bi ju opazoval, sem moral poslušati veliko bluesovske glasbe.
Nisem pričakoval, da bom užival, vendar mi je zelo ugajala
v izvedbi Madame Otterbourne. Nenavadno zame, a bilo je lepo.
Zato ste bili v Gizi. Tako sva se "naključno" srečala.
Oprostite. –Morala sem te prisiliti, da sprevidiš, kakšna je.
Povejte mu, detektiv. –Povedal vam bom, Bouc.
Opazoval sem Rosalie Otterbourne in pregledal njene računske knjige …
Da, vem, oprostite mi, madame.
Kaj? –Lahko vam povem, da pogosto kocka, a pogosto dobiva.
Pije malo, pri napitninah je radodarna, plačuje zaposlenim,
pravočasno in pošteno plačuje davke.
Marljiva je, odkrita. V poslu je celo virtuozna.
Pri klavirju je žal amaterka.
Njena krušna mati preveč spije dvakrat na teden ali več.
Kadi cigarete iz različnih mešanic.
Menim, da se vsaj dva od njenih zakonov nista končala povsem legalno.
Vendar je izjemna osebnost.
Še vedno ne vem, kdo je umoril Linnet Doyle,
vem pa tole.
Rosalie Otterbourne ljubi vašega sina in ga prekaša v vrlinah.
Več kot primerna je. Ona je premija.
Ni bilo dovolj, da sva srečna.
Nisem ji zaupala. Kljub detektivu ji še vedno ne zaupam.
Ljubim jo. To nekaj šteje. –Zakaj pa bi?
Pismo Korintčanom je zgrešeno. Ljubezen ni potrpežljiva in dobrotljiva.
Nevoščljiva je, napihuje se in je brezobzirna.
Jezi, razdraži, zapomni si vsakega greha proti sebi
in, ljubi Bog, ne uspe.
Tako kot se obraz postara, ljubezen mine.
Res želi vaše dovoljenje, a ga ne potrebuje.
Kot meni ni treba ustrezati vašim merilom. Ali vašim.
Imela sem priložnost opazovati vas.
Vas zanima, kaj menim o vašem značaju?
Obseden je, nečimrn, domišljav.
Upravičeno je osamljen.
Oduren, zoprn, bombastičen, mala egocentrična spaka.
Kako si upate?
Umaknite se mi s poti. –Gospodična, dovolite.
Gdč. Otterbourne, dolgujem vam pojasnilo.
Prosim, dovolite, da se opravičim.
Ste kdaj spoznali človeka, ki svoje ime izgovori tako pogosto kot Hercule Poirot?
Potrjeno je. To je Louise Bourget.
Ni znakov utopitve. Truplo so v vodo odvrgli po smrti.
Gotovo se je ujela med lopatice kolesa. Umorjena je bila na ladji.
Pred eno uro.
Denar. Umazan s krvjo.
Louise Bourget je namignila,
da bi lahko morilca videla bežati.
Če ga je, je morda za svoj molk zahtevala denar.
Izsiljevanje.
Le da jo je morilec raje popolnoma utišal.
Njen vrat je prerezan. Rezilo je kratko.
Zelo ostro. Kakor …
Kakor skalpel.
Vi! Ubili ste ju!
Njegov skalpel je bil! On je ubil Louise!
Videla ga je stopiti iz Linnyjine kabine.
Vseskozi lažete.
Vi ste tisti, ki mu Linnet ne bi smela zaupati.
Vedno sem ji govoril, da ste jo opeharili za milijone.
Morilec!
Ubil te bom!
Hej, nehajta!
Stran od mene!
Hej, hej! Bodita spoštljiva!
Koliko jih mora umreti, preden kaj ukrenete?
Prerezali so ji vrat, medtem ko ste oštevali mene.
Trudi se. –Naj se bolje potrudi,
sicer bomo vsi končali v egiptovskem zaporu.
Če vi ne boste imenovali morilca, ga bom jaz.
Ne.
Preveč je ljubil Linnet. –Tu imate motiv.
Utihnite in pustite Poirota delati.
V vsakem primeru bomo zjutraj v pristanišču.
Za zdaj je varneje, da ostanemo v svojih kabinah in zaklenemo vrata.
Kratek čas je bila zaročena.
Pisal bom in ga obvestil, da je … umrla.
Čeprav sta prekinila, bo želel vedeti.
Lepo od vas.
Strašno je. Vse je tako strašno.
Kdo bi lahko storil kaj takega?
Gotovo imate teorijo, Monsieur Poirot.
Kajne? –Opraviti moram še en pogovor.
S polno hitrostjo!
Ker sem dovolil, da mi je naklonjenost zameglila um v vaši preiskavi,
moram prositi, da ostanete kot priča pogovora.
Kako dolgo ste poznali Linnet Doyle? –Sem zdaj jaz osumljen?
Kako dolgo ste poznali Linnet Doyle? –Poznam vaše zvijače.
To igro sem že videl z druge strani mize.
Dolgo.
Nisva bila tesna prijatelja, le dobra znanca.
Najini starši so pripadali istim krogom.
Odraščala sva na istih zabavah in se poljubljala s prijatelji drugega.
Pri ničemer me ne boste ujeli, saj ničesar nisem zagrešil.
Vprašajte, kar želite.
Kje je vaš površnik?
Zakaj niste zbudili Linnet, ko je bil Simon ustreljen?
Poirot.
Nikar. –Njen mož je bil ustreljen.
Zelo sočustvujete z bivšim zaročencem.
Obvestiti ga želite o njeni usodi.
Do Linnet pa niste enako sočutni. –Mislil sem, da spi.
Rekla je, da je vzela uspavalno tableto. –Traparija!
Mojbog, kako sem vas bil vesel, Bouc.
Ampak lažete mi.
V obraz mi lažete!
In zdaj ste postali moj plen.
Kaj je bilo? Je on ubil Linnet? –Vi in Rosalie skupaj?
Ne, poštena je. Preponosna, da bi se okoristila s krajo.
To ste storili sami. –Ne, nisem.
Sami ste se vrnili v salon in našli pištolo.
Šli ste v kabino Doylovih, da bi Linnet obvestili o Simonu.
Spala je. Zagledali ste ogrlico. Padli ste v skušnjavo.
Zbudila se je, vas zalotila in ste jo ustrelili. –Nisem.
Louise Bourget vas je videla pri odhodu in zahtevala denar.
Namesto tega je dobila rezilo. –Ne, nisem ubil …
Dva umora, da bi si zagotovili ukradeno bogastvo in ne bi potrebovali odobritve,
le materin blagoslov za poroko. –Nikogar nisem ubil.
Nisem našel pištole. Ni bilo tako.
Ne, nikogar niste ubili.
Linnetin umor je bil načrtovan. Zahteval je natančen čas, ukradeni šal.
Niste je ubili, vendar ste šli v kabino Doylovih
in našli Linnet mrtvo.
Že pred nami ste vedeli, da je bila umorjena.
Namesto da bi poklicali pomoč,
ste vzeli ogrlico.
Ko sem omenil preiskavo kabin, ste jo skušali vrniti.
Naleteli ste na Louise Bourget, ko je od nekoga zahtevala denar.
Videli ste, da so ji prerezali vrat.
Videli ste njen umor.
Veste, kdo je ubil Louise? –Niste mogli povedati, ne da bi priznali krajo.
Ogrlico ste skrili v mamino sobo, misleč, da nje ne bomo okrivili.
Še naprej ste molčali.
A na površniku ste imeli Louisino kri.
Če …
Če priznam in povem …
Boste kaznovani zaradi tatvine. Šli boste v zapor.
Izgubil bom Rosalie. –Ljubi vas.
Ne morem … –Ne smete dovoliti, da se morilec izmaže.
Hotel sem vam povedati.
Mislil sem samo …
Mislil sem, kako srečna bi bila.
Lahko bi pobegnila in se poročila.
Brez obveznosti. Bila bi svobodna.
Bedak! Bilo je neumno, vem.
Koga ste videli z njo?
Slab prijatelj ste bili, Poirot.
Zakaj ste me učili, naj bom dober? –Koga?
Ne bi mogli razumeti,
kaj so ljudje pripravljeni storiti za ljubezen.
Daj že!
Ne.
Moj prijatelj, Bouc.
Bouc?
Slišala sem strele.
Slišal sem strel. –Kaj se dogaja?
Ste ga ujeli? Poirot, ste ujeli strelca?
Kaj je? Je kdo ranjen?
Še nikoli nisem videl nikogar tako srečnega,
kot je bil on z vami.
Tudi on je upal, da boste tudi vi nekoč srečni.
Da se boste naveličali biti le hladni detektiv.
Da boste postali človeški.
Nočem, da ste srečni.
Hočem, da najdete storilca.
Z vašo pištolo so ga ustrelili. Pištola je njegova!
Bil sem tukaj. –Njegova pištola! –Tukaj sem bil. –Ne verjamem vam.
Saj ste bili tam. Videli ste me. Povejte ji. –Drži. Tu je bil.
Ne. Moja pištola je bila v kovčku v moji kabini.
Zakaj bi pustili pištolo, ko je morilec na ladji?
Ker bomo ob zori v pristanišču.
Če bi policija zagledala temnopoltega moškega s pištolo,
bi me ustrelili, še preden bi visel.
Spodletelo vam je
pri vsaki nalogi.
Njegov prijatelj.
Spodletelo mi je.
Linnet Doyle.
Louise Bourget.
Bouc.
Zdaj ga ne bom razočaral.
Morilec je tukaj.
In tukaj bo ostal.
Gdč. Otterbourne ima prav. Rad govorim. Obožujem občinstvo.
Nečimrn sem, veste.
Uživam, da me poslušajo, ko razlagam rešitev, in rečejo:
"Kako pameten je Hercule Poirot."
A zdaj želim le, in za to bi dal vse,
en pogovor z Boucom.
Dejal bi: "Okoli ljudi, kot je Linnet Doyle,
je veliko sovraštva in zavisti.
Brenči in brenči kakor roj muh." Smejal bi se mi.
"Igrajte svoje pametne igrice," bi dejal.
"Sprašujte, dokler ne postavite pravega vprašanja."
"Kdo bi jo hotel ubiti?" "Kdo bi jo lahko?"
Potem bi spraševal in dognal. Da, Bouc mi je prepozno pokazal.
Zaljubljen človek bo naredil kar koli.
Zaradi ljubezni počnemo nepremišljene stvari.
Skala pade, nepremišljeno. Louise je umorjena. Bouc ustreljen.
Verjel sem, da je očitno, kdo je morilec ge. Doyle.
Bratranec Andrew Katchadourian.
Deloval je, kot takrat v templju Abu Simbel,
kjer je odtaval sam, obupan.
Uzrl je priložnost. Upal je, da bo svoje grehe skril pod skalo,
in jo potisnil.
Ne vem, kaj mi je bilo.
Nisem razmišljal.
Zagledal sem ju spodaj.
Hvalabogu, da sem zgrešil.
Morate vedeti …
Nisem je ubil. Tega ne bi storil.
Rad sem jo imel.
Nisem je ubil! –Ne, ni je.
Umor Linnet ni bil nepremišljen. Bil je metodično načrtovan.
Podrobnosti, čas, krogle, alibiji. A kdo ga je načrtoval?
Še enkrat se obračam na Bouca.
Zakaj ste ga naslikali v zelenem površniku?
Pri piramidah je nosil rdečega. –Moja rdeča barva je izginila.
Ukradel jo je morilec Linnet Doyle.
Njen mož, Simon Doyle.
Jaz? Nezaslišano.
Kako le? Ustreljen je bil. –Bil je. To vemo.
Ne vemo pa, kdaj je bil ustreljen.
In kaj je počel po času, ko naj bi bil ustreljen.
Ga. Doyle je rekla, da je bil jezen na Louise zaradi laka za nohte,
ki ga je pustila v hotelu. Čemu? Ker je ga. Doyle uporabljala živo rdeči lak,
ki je imel zanj poseben namen.
Vzeti je moral barvo ge. Bouc. Ni pričakoval detektiva na zabavi.
Da bi bil varen, me je uspaval. Po eni čaši šampanjca,
pri kateri je vztrajal, sem obležal z vrtoglavico.
Omamil me je zaradi svoje predstave.
Gdč. Otterbourne, videli ste strel. Videli ste, da se je Simon zgrudil
in krvavi robček na njegovi nogi. Takrat ste odšli.
Zaposleni ste z Jackie in iskanjem zdravnika. Morilec ostane sam.
Potrebuje le nekaj minut. Pobere pištolo.
Steče v ženino kabino.
Simon …
In jo ustreli v sence.
Okoli Linnetine rane je bila ožganina.
Izginuli šal bi jo preprečil, a ni bil uporabljen pri njej.
Uporabljen je bil za zadušitev drugega strela.
Kaj je? –Zgodila se je nesreča.
Vrne se sem po šal, ki ga je že prej skril.
Še enkrat vzame pištolo in si prestreli nogo.
Po tem je vstavil še eno kroglo. Če bi pištolo našli,
bi mislili, da sta bila dva strela in ne trije.
Potem zavije robček, šal in pištolo
in jih vrže v Nil.
Nato se pripravi za prihod dr. Windleshama.
Ustrelila me je! Ne morem premakniti noge!
Zagotovili ste si alibi, se izognili sumu in priskrbeli več osumljencev.
Seznam gostov, ne zgolj prijateljev in sorodnikov,
temveč le tiste, ki so gojili zamero do vaše žene.
Celo ženski, ki sta nas zabavali. Vse pod pretvezo moževe pozornosti.
Krivda je padla na vse razen vas.
Nori ste.
Da sem se sam ustreli, potem pa nekako ubil Louise in Bouca.
Prav ima. Ni ju mogel ubiti.
Ni ju ubil on.
Drugi in tretji umor je zagrešila njegova partnerica,
ki je, verjamem, skovala ta domiselni načrt.
Jacqueline de Bellefort.
Njegova nekdanja in sedanja ljubimka.
Seznanila ju je, zalezovala in našla na tej ladji.
Simona je ustrelila s slepim nabojem, da bi ustvarila neizpodbitna alibija.
Žalujoči mož podeduje bogastvo
in se kasneje poroči z žensko, ki jo ljubi.
Ki jo je vedno ljubil.
Ko sem Louise vprašal, ali je kaj videla, je bil odgovor čuden.
"Če bi stopila iz kabine, bi lahko videla morilca."
Ne da ne ne. Zakrita grožnja Linnetinemu morilcu,
ki je bil v sobi. Simon Doyle.
Ta ji je zagotovil, da bo poskrbel zanjo. In je res.
Takoj ko je mogel, je Simon poslal sporočilo Jacqueline
in jo opozoril na novo nevarnost. Povedal ji je, kje bo našla orožje.
Ko je kasneje Bouc …
Ko je Bouc odkril, kdo je ubil Louise, je Simon zavpil …
Daj že!
Opozoril je sostorilko,
ki je Bouca ustrelila v vrat.
Preden je utegnil razkriti Jacqueline de Bellefort.
Vi ste mi ubili sina?
Poskrbela bom, da boš umrla zaradi tega. –Rosie, prosim te. –Prisežem.
Prisežem.
Ne smete mu verjeti. Nima dokazov.
Drži. Imam samo mokro pištolo, s katere so obrisani odtisi.
Vendar je prišla z darilom. Z robčkom.
Topla voda Nila spomladi spremeni barvo krvi v temno rjavo.
V isti skrivnostni vodi karminsko rdeča barva obledi
v rožnato.
O, kako pameten je Hercule Poirot.
Je bila ambicija njegova ali vaša?
Potreboval je stvari.
Jaz sem potrebovala njega. –Nikoli vam ni bilo za denar.
Njemu niste mogli odreči ničesar. Niti načrta, ki ga ni znal skovati sam.
Simon, kaj bova? –Odidiva. –Prijeli naju bodo. Ločena bova.
Izkrcala se bova z ladje in pobegnila. Pridi.
V redu je, Simon. Daj mi jo.
Poslušaj me. Lahko nama uspe.
Zdaj morava iti in biti močna.
Lahko sva močna. Lahko sva močna.
Ljubim te.
Žal mi je, da ste morali postati tako bogati. –To lahko popravim.
Nekaj malega bi lahko obdržali. –Pridi.
Me bodo zdaj aretirali? –Ne.
Če boste pošteno uredili njene posle in vrnili, kar ste dolžni.
Se vračate v London, doktor? –Tam ni ničesar več zame.
V zahodno Afriko grem. Morda lahko tam naredim nekaj dobrega.
Želim si, da vas ne bi videla delati.
Morda …
LONDON ŠEST MESECEV KASNEJE
Kmalu se vidiva, Syd. –Hvala. Vidiva se čez par dni.
Naj bend zaigra še eno pesem, potem naj končajo vajo.
Pazite, gospod.
Zaprto je, prijatelj.
Prevedla Nives Košir
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi Partis
Režija
Scenarij
Igrali so