tradus și adaptat: indarosa sub-0195-12'20, 28.11.'20
** BOSS LEVEL: CAPCANA TIMPULUI **
Jucător 1: ROY contra Jucător 2: "Domnul Bună Dimineața"
APASĂ START
ÎNCERCAREA 139
Trezirea. Ai grijă la cap.
Încălțări, pantaloni.... lasă-te jos, bluză.
Din stânga. Iau eu asta.
Blochează, lovește. Frumoasă schimbare cuțit.
Apucă-l, răstoarnă-l.
Bine. Mai vrea cineva cafea?
Vă puteți imagina cum e să vă treziți în fiecare dimineață
cu un ticălos ca "Dl Bună Dimineața",
care încearcă să vă facă bucăți cu o nenorocită de macetă?
Serios.
Ar putea fi distractiv pentru o vreme.
Ești mort!
Odată ce șocul a trecut,
imediat ce mi-am dat seama ce naiba se întâmplă,
cam a 140-a oară,
a început să devină destul de agasant.
Și voiam să se oprească.
Dar știam că nu se va opri.
Uneori oamenii spun: "pot să fac asta cu ochii închiși
și mereu te gândești că asta sună a tâmpenie?
Dar...cui ii pasă.
Așa că ai grijă.
Îmi pare rău, omule, te-au confundat cu mine.
Cu toate că văzusem de multe ori că se întâmplă asta apartamentului meu,
tot nu puteam să nu gândesc așa:
"La naiba, renunț la închiriere!"
Proprietarul e oricum un nenorocit
și n-o să pot niciodată să-mi iau garanția înapoi.
Nu a fost întotdeauna așa.
Odată am fost fericit. Într-adevăr.
Aveam o femeie pe care o iubeam
dar acum sunt doar foarte furios.
Rahat. Trebuie să sar.
Am ratat camionul ăsta exact de 22 de ori înainte.
Știi ce simți când cazi 4 etaje pe stradă?
Doare ca dracu', așa se simte.
Tipul ăsta strigă de fiecare dată în gura mare,
Mi-e furată mașina!
Da, exact asta se întâmplă.
Alții nemernici care încearcă să mă omoare, sunt în minivan.
- Poți ieși din acest blocaj de trafic? - Nu mă învăța să conduc.
Nu te învăț.
Esmeralda e șoferul lui Pam.
N-avem nicio idee dacă astea erau numele lor reale,
pentru că niciodată n-am oprit să le salut.
După autobuzul ăla, e destul de in regulă să spun că pot...
Stai puțin. Oare am...? Rahat, n-am trecut de faza cu autobuzul?
Nu.
Iisuse.
Doamne!
Să nu vă pară rău după mine.
ÎNCERCAREA 079
Porcăria asta se întâmplă în fiecare zi.
Obișnuiam să mă plâng despre cum, fiecare zi arată la fel.
Apoi a venit 9 mai
și acum fiecare zi este la fel.
Același țipat de trezire, același ticălos cu o macetă,
la fel totul...cu variații minore.
Să-mi bag...
Un singur lucru ce nu se schimbă niciodată.
Este că mor...
Zi de zi.
Mor.
O mică recapitulare.
Ca să fiu sincer,
Habar n-am de ce vor să mă ucidă
sau ce am făcut, de merit să fiu ucis.
dar sunt o grămadă de nenorociți.
Ați cunoscut-o pe Pam.
Mi-a făcut asta de 14 ori înainte să aflu exact când se întâmplă.
ÎNCERCAREA 069
Această ticăloasă cu față de înger este Guan-Yin.
De unde știu numele ei?
Eu sunt Guan-Yin!
Și Guan-Yin a făcut asta.
Numele ei înseamnă Zeița Milei.
Destul de ironic, nu-i așa?
ÎNCERCAREA 088
Îl numesc pe acest mic nenorocit, Kaboom.
-Ce faci arătosule? -Ce dracului faci, prostule?
Nu-mi place atitudinea asta.
Le-am dat tuturor porecle: Pam, Smiley,
Gemenii germani, Roy numărul 2,
care este un ticălos care îmi seamănă perfect.
ÎNCERCAREA 104
Uneori îi pot ucide.
Dar nu contează.
Mă găsesc mereu și, în cele din urmă, mă omoară.
Eu sunt Guan-Yin!
Și Guan-Yin a făcut asta.
Nu știu cum este posibil sau de ce repet aceeași zi.
N-am avut niciodată timp să aflu.
E un spectacol bolnav de cum deschid ochii.
ÎNCERCAREA 048
ÎN DESFĂȘURARE
Jemma, singura femeie pe care am iubit-o vreodată,
și singura persoană care știe răspunsurile pe care le caut.
- Alo? - O caut pe dr. Jemma Wells.
Cu cine vorbesc?
Sunt soțul ei...iubitul ei Roy.
A, căpitanul Roy Pulver, din Delta Force.
Tu cine ești?
- Colonel Clive Ventor. - Șeful lui Jemma.
-Până recent. - Ea este pe acolo?
- Nu, din păcate nu este aici. - Știi când se va întoarce?
Asta e mai mult o întrebare cosmică
ce trebuie să o dau mai departe unei puteri superioare.
- Este moartă. -Ce?
Nu-mi place să aduc vești proaste,
dar domnișoara Wells și-a rupt gâtul aseară.
A fost un accident în laborator,
a lucrat ore suplimentare, probabil epuizată.
Nu...
Pot să te întreb tu unde erai?
Unu, doi...
N-a fost un nenorocit de accident.
Trei!
De ce este moartă? Cine a ucis-o?
Nu am trăit niciodată suficient de mult ca să aflu.
Bine, unde am ajuns? Da, autobuzul.
ÎNCERCAREA 140 ÎN DESFĂȘURARE
Să ți-o trag!
- El pare destul de determinat. - Dragă, avem un fel de cowboy aici.
Probabil va trebui să încep să iau asta în serios.
Ce naiba?
Lasă-mă!
Rahat!
Cred că au meritat-o.
-Hei, Roy. -Bună, Jake.
Arăți de parcă ai fi scăpat dintr-un mormânt. Ce s-a întâmplat?
M-am ridicat din pat cu stângul. Sunt bine.
Mi se întâmplă mereu asta.
Îmi dai o sticlă mare de Baijiu? (băutură alcoolică chinezească)
Știi ce? Dă-mi două.
Două! Iisuse Cristoase!
Ascultați, vă vorbește ficatul! Dar nu pentru multă vreme.
Glumesc.
Alcoolic convins, nu?
Trebuie să trăiești astăzi, nu-i așa, Jake?
Pentru că mâine nu-i o garanție.
Așa-i, omule. Așa e.
"Copilul" ăsta dă stingerea.
Cum poți bea așa?
Cum de tu nu?
Știi, o mulțime de experți de rahat, în securitate internă,
și ține minte, eu sunt unul dintre ei,
cred că următorul "11 septembrie" va avea ca țintă distileriile noastre.
Când ai o țară cu o rată a alcoolismului în jur de 38%
atunci când ștergi...
Acest nesimțit se numește Dave.
Dave, e specialist în securitate la o companie privată
și nu contează ce-i răspund, la întrebarea lui: "Cum poți bea așa?"
el se lansează în același discurs de rahat.
Stiu ce va spune, cuvânt cu cuvânt.
Știu exact ce se va întâmpla, din momentul in care intru aici.
La 11:05 va intra această celebră spadasină chineză.
A fost campioană mondială de 12 ori.
La naiba. Dai Feng!
- Știi că este una dintre cei mai faimoși... - Maeștrii chinezi ai sabiei?
- De 12 ori... - Campioană mondială.
- Ți-am spus despre ea? -De trei ori.
Adevărat? Nu îmi amintesc.
- Eu da. -Pedro, pregătește o masă pentru Sifu Feng.
Buna. Te rog așează-te.
Ea, Sifu Feng e motivul pentru care trebuie
să sufăr toate astea ca să ajung la bar in fiecare zi.
Dacă ajung la bar mai târziu de 11, ea ocupă ultimul loc liber la bar.
Rahat. Ea s-a uitat la mine.
-Ai avut vreodată cu o femeie? - Scuze?
-Ai fost vreodată cu o femeie? - Cred că am agățat "peștele", știi ce zic?
Ai o șansă mai bună să-ți crească un penis în frunte, Jake.
Deci pe la prânz...
Bine. Îmi pare puțin rău în legătură cu următorul lucru.
Dar îmi place doar să-l văd alunecând. Îmi pare rău.
Știu că probabil ar trebui să-l avertizez, dar e atât de amuzant
și nu e de parcă aș fi avea prea multe motive de râs zilele astea.
Nu poți da vina pe firmă, Pedro, nimeni nu te va crede.
La 12:20, Dave, atârnătorul la bar, se reîntoarce în sfârșit la muncă.
Mai bine speri ca teroriștii să nu decidă să înceapă
să otrăvească rezerva de Baijiu din lume, Roy.
Dar nu înainte de a face șmecheria.
- Ai făcut-o. - Stai jos, Dave.
- Scuze? - Vreau să-ți spun o poveste.
Bine, sunt băut azi. O mică întorsătură în povestea de război.
Încep să vorbesc despre celelalte ori în care am murit
când am băut prea mult.
Ai fost vreodată împușcat în față, Dave?
Eu am fost împușcat în față.
S-a întâmplat un lucru amuzant chiar înainte de a muri.
A trecut ceva timp.
A fost un glonț de .45 ACP (pistol Colt).
Intră aici, curat.
Glonțul îmi trece prin gură, aproape intact
și îmi amintesc că am simțit gust de friptură.
Da, ca o coastă friptă foarte bine.
Și nu a fost decât mult mai târziu, când eram din nou în viață,
Când am spus: "Rahat,
asta era limba mea, friptă de căldura glonțului ".
Asta am gustat. Limba mea.
Îți vine să crezi rahatul ăsta? E al dracului de nebunesc.
Asta este o poveste adevărată, Dave.
A fost bună, prietene.
Te-ai gândit vreodată să angajezi un om să te trateze de alcoolism?
Am înțeles.
Exact la 12:47...
nu, revin la asta imediat.
Să zicem cu un sfert de oră înainte, când, de obicei,
iau o gură bună de tot și mă simt al naibii de bine.
Vezi, atâta timp cât reușesc să ajung la acest bar,
Pot să beau până mă găsesc ei.
Pot să mă îmbăt,
și să nu mai simt nimic.
12:47 PM. Niciodată, nici măcar o dată n-am reușit să trec un minut de acest punct.
De ce las asta să se întâmple.
De ce nu?
Pentru că în afara acestui bar, indiferent în ce direcție aș fugi
și oricât tare m-aș lupta, nu am trăit niciodată după 12:47 PM.
Ei mă omoară.
O grămadă de tâmpiți pe care nu i-am întâlnit niciodată,
ucigându-mă din motive care rămân un mister.
Și ea este moartă. Iubita mea.
Am văzut pentru o clipă un trecut unde nu pot merge vreodată.
Sunt blocat aici într-o buclă a morții a unei zile fără sfârșit.
Știu că nu pot să continui să tot beau așa
nu când fiecare zi se termină așa.
Am nevoie de un plan acum. Trebuie să fac pe cineva să plătească.
Ei au o armată. Tot ce am eu este timp.
Ieri, a fost acum multe luni.
IERI
Grozav.
Da, este bine.
- Băieți, mă lăsați o secundă, vă rog? - Sigur.
Doamne, femeie.
Uită-te la tine.
- Hei. - Hei.
Deși, ai dezvoltat o reacție alergică la telefoane?
Nu, tocmai m-am întors. Mobilul meu e oprit și n-am avut nicio șansă
să meargă telefonul fix, așa că...
- Deci l-au oprit și pe asta? - Da.
Adică, este cu adevărat doar noroc
- că ai luat legătura cu mine. - Da.
De mult noroc am avut nevoie pentru
a te găsi în barul de la parterul blocului.
Care erau șansele?
Ei bine, salut sarcasm. Ce mai faci, străine?
Nu am mai auzit de tine de ceva vreme.
- Ce este asta? - Am adus un CV.
Dar imprimanta pe care am folosit-o nu avea multă cerneală,
astfel încât secțiunea Delta Force este greu de citit.
Asta îmi va afecta șansele?
Vino aici.
Aici poartă uniforme. Deci doar...
În regulă, da.
- Trebuie doar... - Adică, nu sunt acelea...
Chestiile alea maro, cum ar fi paza la mall, pentru că nu le suport.
Maro, ca... rochia mea?
Nu, nu ca rochia ta, pentru că ar fi sexy.
- Nu, spun doar. - Bine.
Oricum, eu... Care este salariul aici?
Ai vreo idee? E coplată medicală
pentru că am preexistente niște... Știi, ceva din lupte.
Oricum, ce faci aici? Arată foarte important.
- Lucrezi la asta de ceva timp? - De destul de mult.
Care este acel lucru, oricum.
Cinci ani de nopți nedormite și cercetări nonstop.
Și asta înseamnă mai mult pentru mine decât îți poți imagina.
- Ce face? - Ce face?
Desface timpul și spațiul.
Și distruge planeta în întregime, dacă nu e utilizat cum trebuie.
Pe bune? De genul "Ziua Judecății"?
Trebuie să fii cu adevărat stresată.
Uau, uită-te la Joe.
Iisuse, crește atât de mare, Jemma.
Hei, te superi dacă iau asta?
Poza asta, mai ai una?
Da, sigur, o poți lua. Care este greutatea ta?
Urmez o dietă Paleo, deci este cam 175 lb (79 kg).
Mai bei?
- Da. - Voi pune 180 lb (80 kg).
Te-ai gândit să-i spui?
Ar însemna mult pentru mine dacă i-am putea spune, Jemma.
Sincer, ce ar câștiga? Ai lipsit aproape toată viața lui.
De ce trebuie să o spui așa?
De parcă nu ar merita dacă l-aș cunoaște acum.
Munca mea m-a îndepărtat de voi.
- Munca ta? - Da
Munca ta?
Ai iubit acea viață mult mai mult decât
ți-a plăcut ideea de a trăi una alături de noi.
Să fii împușcat e mult mai interesant decât scutece și să conduci un minivan.
Bine, bine, ăsta e mereu argumentul tău și știi asta.
Eu sunt doar tâmpitul care nu a vrut să rămână, nu?
Ce mai contează, Roy?
Am mers amândoi mai departe, am luat fiecare o hotărâre și Joe te adoră oricum.
- Mă adoră? - Da.
Ce a spus despre mine?
Ce vrei, Roy?
Te-am pierdut, bine?
Știu că am dat-o în bară. M-am împăcat cu asta.
Te rog să nu lași asta să se întâmple cu fiul meu.
Asta este tot ceea ce cer.
El este băiatul nostru, Jemma.
- Doctor Wells. - Doar un minut.
O, scuze Brett.
El este Roy. Roy, Brett.
Brett, șeful securității aici, la Dynow.
Biroul dvs. este într-o zonă restricționată, dr. Wells
și, prin urmare, nu este permis accesul vizitatorilor.
I-am spus clar colonelului
că voi accepta vizitatori atunci când consider că este potrivit.
Tocmai lăsam un CV, tipule. Toate bune.
Nu angajăm acum.
- Căpitan Pulver. - Spune-i că voi fi acolo într-o clipă.
Colonelul așteaptă.
Ce tâmpit.
- Am crezut că ai spus că tu angajezi. - Ei. Noi.
Eu o fac.
Despre ce vorbești?
E un detaliu de securitate foarte specific.
Chestii nepublice? Sub acoperire?
- Chiar mai mult. - Într-adevăr?
Când încep?
Mai devreme decât crezi.
Am citit CV-ul bărbatului și văd motive de îngrijorare.
Nu arată prea mult.
Nimeni nu observă vreodată muștele până nu sunt în supa lui, Brett.
E ceva ce nu-mi place la el.
El are acea...trăsătură.
Ce trăsătură este asta?
Un om motivat de idei, care compensează lipsa de talent cu agitația.
Tipul de pe terenul de joacă, pe care, am crescut să-l urăsc.
Verifică istoricul misiunilor sale. Dacă e corect, vreau să fie urmărit și monitorizat.
Dacă devine problematic, ne vom ocupa de el.
Și caută diferit decât de obicei.
Nimeni să nu poată fi conectat cu noi.
Cu atât mai bine cu cât sunt alese mai aleatoriu "activele".
Găsește niște ciudați adevărați.
Bine, voi pleca de aici, voi lua un pic de vin, poate ceva...
- Lasă-mă doar să-ți aranjez părul. - Au, Jemma!
Sângerez.
Ai primit cadoul de ziua ta, Roy?
Ce faci aici? Te comporți atât de ciudat.
Ai înțeles? Cadoul. Ți l-am trimis.
Nu știu. Nu am verificat.
Ei bine, te rog. L-am trimis acum câteva zile.
O să o fac. Bineînțeles că da.
Dr. Wells, te-aș putea vedea o clipă.
- Va trebui să merg la spital. - Voi fi acolo într-o clipă, colonele.
- A curs sânge. - Ascultă-mă acum, Roy.
Bine, uite, știu că nu ne-am văzut prea mult, în ultima vreme
și știu că am mers pe căi foarte diferite.
- Știu, dar când... - E important să asculți. Doar ascultă!
- Tu vorbești. Tu vorbești. - Bine.
Am uitat cât de greu poate fi acest lucru.
Văd mult din tine în Joe, da.
Determinarea lui, disponibilitatea lui de a reuși indiferent de ce.
El are unele dintre cele mai bune calități ale tale, dar are și
egoismul tău și abilitatea ta de a dispărea când îi convine.
Tocmai când am crezut c-am depășit un moment.
Și fuga de responsabilitate.
Bine, bine. Ce vrei de la mine? Doar spune-mi. Spune-mi!
Îl vreau pe bărbatul de care m-am îndrăgostit
cu mult timp în urmă, cel care mi-a dat un fiu
versiunea puternică și încrezătoare a ta,
nu Roy care iese în fiecare seară, îmbătându-se și regulând o altă fătucă.
Amintește-ți asta: Osiris, Osiris.
Bine.
Uite, sunt "Roid și Rage" (Steroizii).
Știți că carbohidrații nu sunt prietenii voștri, băieți.
- Doctore Wells, te simți bine? - Da.
- Te deranjează trabucul? - Nu deloc.
Fusul.
Ei bine, în acest moment avem o minoră întârziere.
Definește minoră.
O săptămână, cel mult două.
Și de ce?
Cercetarea și dezvoltarea nu sunt niciodată o știință exactă.
Dar exact asta urmărim; știință exactă.
Prietenul tău, căpitanul Pulver.
- Da, a lăsat un CV. - Ce l-a făcut să facă asta.
Ei bine, poate am menționat în trecere prezența militară aici la laborator.
Și pe tine ce te-a făcut să faci asta.
Protocoalele de securitate ale acestei facilități
n-ar trebui să facă obiectul discuțiilor în pat.
Vă pot asigura că nu sunt.
- Eu și Roy nu suntem... - Ești mama copilului lui, nu?
Te rog așează-te. Simte-te ca acasă.
Nu vreau să pară ca un interogatoriu.
Nu-mi plac poveștile lungi,
sunt cineva care apreciază concizia sub orice formă.
Cu cât este mai scurtă, cu atât mai bine.
Totuși, am o poveste pe care am spus-o și am repovestit-o
și este o poveste pe care aș dori să o împărtășesc cu tine acum,
dacă-mi permiți.
- Întâmplător, îmi plac poveștile lungi. - O, bine, atunci amândoi avem noroc.
Deci, Burma (Birmania) 1979, făceam treabă murdară pentru CIA,
introducând suficient opiu în țară pentru a susține o lovitură de stat militară
foarte sângeroasă, pe care o vom organiza în cele din urmă un deceniu mai târziu.
Toate astea sunt în mare parte declasificate, mare parte.
În orice caz, mă găseam
în jungla, de lângă Rangoon,
omorând cu pușca cu lunetă soldați din Frontul de Eliberare, KNU
într-o luptă de trei zile care m-a costat întreaga mea echipă.
Deci iată-mă,
la un pas de a fi copleșit de o grămadă de rebeli care foloseau machete
care au un comportament teribil și o igienă și mai proastă
și tot ce am e o pușcă Remington Buckmaster cu o lunetă spartă
și 36 de ore fără somn în care să smulg o victorie.
Și apoi îl aud.
Acest guițat pătrunzător,
ca un șuier de locomotivă cu aburi.
Porc mistreț.
Te face să te piși în pantaloni.
Doar sunetul e suficient pentru a-i face pe rebeli să se împrăștie.
Nimeni nu vrea să se pună cu colții.
Așa că acum acest nenorocit mă adulmecă și vine direct la mine.
Mai degrabă aș prefera să pun un glonț în zece bărbați,
decât să ucid un animal, dar înainte chiar să-mi treacă prin minte
ce trebuie să fac sau cum mor, un piton birmanez de 5 metri
coboară dintr-un bananier și înfășoară acest porc furios, ca pe o șuncă de Crăciun.
Nu am văzut niciodată așa ceva.
Și pentru următoarele câteva ore, am privit uimit
cum acest șarpe sufoca încet și devora acest porc.
Era ciudat de liniște, așa că am putut auzi totul.
Oasele mistrețului se rupeau, răsuflarea șuierătoare în timp ce plămânii se striveau
făcea să pară că șarpele râdea.
Rămâne cel mai uimitor act de violență pe care l-am văzut vreodată.
Dar ce m-a frapat cel mai mult
chiar în timpul ce pitonul și-a extins maxilarele
o jumătate de metru pentru a-și devora prada,
a fost calmul și calculul din ochii săi.
Și n-a durat prea mult, când în cele din urmă și-a mutat secțiunea medie
acum balonată cu conturul acelui mistreț
și atunci am văzut o duzină de ouă.
Ouă de piton.
Mistrețul era pe punctul de a-i călca cuibul.
Deci ceea ce percepusem mai întâi ca un act de agresiune,
a fost de fapt un act de dragoste.
Șarpele a ucis mistrețul nu din răutate,
dar din necesitatea de a împiedica ca viitorul său să fie distrus.
Mi-a plăcut povestea.
Și mi-a plăcut să o spun. De asemenea, mi s-a părut potrivită.
- Cum așa? - Fără vizitatori la laborator.
Fără foști iubiți, vechi relații sau figuri umbrite din trecut,
dacă există o întârziere în muncă
vreau să fiu informat despre asta imediat.
- Da? - Desigur.
Mulțumesc doctore. Asta-i minunat.
Ai grijă la trepte.
- Mai vrei unul? - Încă unul ce?
Ești dulce.
De cât timp vă cunoașteți?
Ne-am întâlnit astăzi.
El e cel mai nou prieten al meu, cel mai bun.
Da, sunt.
- Alice este igienist dentar. - Ceea ce e ciudat, pentru că urăsc dinții.
Vreau să spun, doar textura lor îmi face greață.
- Atunci o carieră în stomatologie pare... - Ca ultimul lucru ce ar trebui să-l fac?
Da, știu, știu. Dar mă refer la provocare.
Îmi place să mă scot din zona de confort.
E singura modalitate de a crește, într-adevăr.
Atât de adevărat.
Este atât de drăguț. Nu este drăguț?
Voi de cât timp vă cunoașteți?
Cu Gabrielle? De cât timp beau în acest bar.
- De când te-ai întors de peste mări. - O, pericol. Povestește!
Doamnelor, nu e aproape nimic de spus.
- Atunci spune-ne aproape nimic. - Puteți aștepta? Pentru că...
Trebuie să fac pipi. Mă întorc imediat.
Ar trebui să o iei acasă, Roy.
Ar trebui să o iei acasă.
Tu acum ar trebuie să întrebi:
"De ce să nu te iau pe tine acasă, Gabrielle?"
Și eu voi spune...
Poate într-o altă noapte.
Încep acum să te conving.
Dar noaptea aia nu va veni niciodată.*
Ne-am distra, Roy, dar nu ne-am îndrăgosti niciodată.
O, iubire.
Nu, de ce?
- De ce? - Da.
Pentru că încă ești îndrăgostit...
de altcineva.
Este în ochii tăi.
În tristețea pe care o văd acolo.
Există o femeie după care tânjești, dar nu sunt eu.
Și nu e nici minunata noastră igienistă.
Barul, alo? Da.
- Este pentru tine. - Cine vrea să mă sune acum.
- Nu știu. - Alo?
- Roy, mă auzi? - Jemma? Ce...
Ești încă la laborator? E aproape 3:00 dimineața.
Jemma, te simți bine?
- Ești bine? - Da, sunt bine, dar...
- Ce se întâmplă? Ascultă... - Da, tu ascultă-mă.
Cred că va trebui să fac ceva drastic
și dacă se întâmplă ceva, promite-mi că vei face ceea ce faci...
- Nu pot... Nu te aud. - Voi avea nevoie de ajutorul tău.
Stai, ce se întâmplă? Ești bine?
Nu pot să-ți explic acum, dar oricum nu ai înțelege.
Hei, cred că te-am pierdut.
Jemma, sună-mă înapoi, bine?
- Cine a fost? - Fosta mea...
și era...părea destul de impacientată.
Se pare că draga noastră doctoră a devenit necinstită.
Găsește-o.
Ce am pierdut?
O, bună.
Știi, vorbeam despre cei mai tari oameni de pe planetă
și în mod firesc a apărut numele tău.
Ar fi trebuit să încerc să o sun înapoi pe Jemma
dar eram beat și excitat și nu mi-am dat seama.
Nu știam cât de important era.
Nu știam că va fi ultima dată când îi voi auzi vocea.
Unele lucruri nu le poți reface.
Și unele lucruri ești forțat să le faci din nou și din nou, la nesfârșit.
ÎNCERCAREA 141
Știu că toată treaba asta duce înapoi la ea.
Dar n-am nicio idee despre ce este de fapt "toată treaba asta".
"Ai primit cadoul de ziua ta"
"Ai primit, cadoul?"
- Nu știu, nu am verificat. - Te rog, l-am trimis acum câteva zile.
Mitologia lui ISET ȘI OSIRIS
"Amintește-ți asta: Osiris".
"La mulți ani, Roy. Fie ca să-ți trăiești mereu viața înainte și ține minte:"
"Timpul nu așteaptă pe nimeni."
La dracu.
Să facem asta din nou.
ÎNCERCAREA 142
Mi-e furată mașina!
La dracu'!
Haide, haide, hai odată.
- Omule, mori, la naiba! - El stă în calea mea.
Era și timpul.
ÎNCERCAREA 143
Mi-e furată mașina!
Nu citești și conduci, idiotule.
Cum de nu am observat asta niciodată?
La naiba, am ratat ieșirea spre restaurantul chinezesc.
Ultima dată când am mers oriunde altundeva, s-a sfârșit foarte rău.
ÎNCERCAREA 051
Îl numesc pe acest tip Smiley, din motive evidente.
Cel puțin a fi împușcat este simplu. Chestii directe și simple.
Cine naiba se gândește la așa ceva?
ÎNCERCAREA 144
ÎN DESFĂȘURARE
Tot ce am făcut a fost să fug de viața mea, tot acest timp.
Acum am primul meu indiciu real despre ce dracu' mi se întâmplă.
Tot ce am nevoie acum este o scurtă încetare a focului
și un loc liniștit, unde pot lectura ceva.
Mitologia lui ISET și OSIRIS
Osiris și Isis erau soț și soție devotați.
Ea era o mare preoteasă egipteană, o mamă și o soție ideală,
protectoare a morților,
pricepută în toate vrăjile magice pentru călătoria prin Viața de Apoi și mai departe.
Osiris a fost în cele din urmă dezmembrat în 14 părți
și împrăștiat în tot Egiptul, de dușmanul său.
Ce dracu' de cadou de aniversare e ăsta?
"La mulți ani, Roy. Fie ca tu să-ți trăiești mereu viața înainte și ține minte:"
"Timpul nu așteaptă pe nimeni".
Joe. Ce naiba face?
Rahat.
Nu știe că mama lui a murit, și acum este singur.
Că eu sunt singura familie care i-a mai rămas.
- Ce mai faci, amice? - Intrarea e zece dolari, frățică.
Cinci dolari pe rundă, eliminarea dublu.
Ce...Ce se întâmplă aici?
-Turneu de sporturi electronice, chiar acum. - Ce este ăsta?
Cel mai bun la jocuri video.
Da, facem, în majoritate, de genul retro side-scroll (în 2D sau plan), din anii '80.
Double Dragon, Altered Beast, Street Fighter.
Suntem puriști, frate. Dedicați epocii de aur a jocurilor video.
Analog sau moarte. 8-bit este marfă.
- Câți ani ai? - Patru cel mare și unu. Viața se târâie.
- Patruzeci și unu? - Da.
- Ai un fiu aici sau așa ceva? - Am ales fără copii, frate.
A cui alegere?
Păstrează.
Joe, hei.
- Bună amice. - Roy. Hei, ce se întâmplă?
Uită-te la tine, ai împușcat o grămadă, nu?
Cred că atât erai de înalt ultima dată când te-am văzut.
- Nu știam că ești un jucător. - O, nu sunt un jucător.
Deci ce faci aici?
De fapt, voiam să-ți pun aceeași întrebare, prietene. Nu e zi de școală?
Am chiulit.
Haide, prietene, poți mai bine de atât.
Ei bine, nu puteam să nu vin.
Astea sunt jocurile mele video de epocă, preferate.
Și mama ar fi foarte supărată dacă ar ști că sunt aici.
Mama ar fi foarte supărată.
Îți spun eu ce, nu te dau de gol dacă îmi spui un lucru.
Bine...
Ce ai cumpărat de la băiatul ăla de la etaj? Băiatul mai mare?
- Nu am cumpărat nimic. - Joe, te-am văzut.
Este un joc de cărți RPG. Am schimbat cu acel copil.
Poți fi ca toți acești asasini și mercenari diferiți și alte chestii...
- Este foarte tare. - Pun pariu că este.
Deci asta ai primit de la el?
Ai crezut că cumpăr droguri sau așa ceva?
Sau ceva.
Tocmai am împlinit unsprezece ani, nu pot să fac asta.
Nu poți face lucrurile astea niciodată, amice. Bine?
- Da? - Da.
Hai să luăm ceva la prânz, ne putem întoarce, bine? Vreau să vorbesc cu tine.
- Ecranul este oricum stricat. - Aha, vechitură. Haide.
- Ți-e foame, prietene? - Da.
- Da? Care e mâncarea ta preferată? - Pizza.
Pizza? Putem merge să luăm niște pizza. Dar sushi?
- Nu-mi place sushi. - Nu?
- Nu. - De ce?
- Pentru că este sushi. - O, asta are sens.
Trebuie să-i spun acum.
Să-i spun că mama lui a murit. Că el nu o va mai vedea niciodată.
- Să-i spun că... - Știi, mama spune că ești un dur.
Un dur?
- Spune ea asta? - Ei bine, ea nu folosește acest cuvânt,
dar spune că ești un fel de SEAL, un fel de soldat.
- Mama vorbește despre mine? - Da, ea te menționează foarte mult.
Mult?
Ești ca acel tip, cel din filmul "Taken", care are un anumit gen de abilități
- Liam Neeson? - Da.
Nu, el e un fals tip dur, dar eu sunt unul adevărat.
- Într-adevăr? - Nu glumesc, este adevărat.
O, este atât de cool.
Hei, Joe.
Trebuie să-ți spun ceva, amice.
Și va fi destul de greu de auzit, bine?
Nu am o modalitate ușoară de a spune asta.
Doisprezece cincizeci.
Cu trei minute mai mult decât am trăit vreodată.
Cum?
Interiorul este din metal.
Apoi am intrat sub pământ.
Mă urmăresc electronic.
Ce ai vrut să-mi spui, Roy?
Joe...
Sunt tatăl tău.
În toată acea teamă
am văzut dragostea fiului meu pentru mine, pentru o fracțiune de secundă.
Și a fost frumos.
Te rog. Te rog, lasă această moarte să fie ultima.
Nenorocitule!
- Cum mă urmărești? - Să ți-o trag!
Să mi-o tragi? Unde este dispozitivul?
- În fundul tău. - O, ești plin de idei!
- Lasă-mă dracului. - Bine, te las dracului!
Hei, amice!
Bine. Când trebuie să mergi acolo, trebuie.
Unde este dispozitivul de urmărire?
Știu că este aici...
La dracu.
Pedro, vrei să mă ajuți să caut?
Și apoi am spus: "O să mă întâlnesc cu expertul tău în contra-spionaj
și voi face din el un specialist în contra-supraveghere, prietene."
- Ar fi trebuit să-i vezi fața. - Tu... ești nebun!
- Dave. - Hei, Roy.
Scuze că întrerup.
Nu, tocmai îi spuneam lui Jake despre gură mare ăsta...
Am înțeles, minunat. Dave, știi ceva despre dispozitivele de urmărire.
Nu știu nimic despre acest gen de lucruri, Roy.
Știu totul despre acest gen de lucruri.
Ce vorbim?
- Transponder tradițional? - Genul pe care l-ai pune pe o persoană.
Un dispozitiv pe corp sau implantabil.
Ce este mai bine?
Dacă nu dorești ca persoana să știe că este urmărită.
Ei bine, o versiune implantabilă este mult mai fiabilă.
Un dispozitiv pe corp ar fi atașat la îmbrăcăminte...
Tu unde l-ai implanta? Unde ai face-o?
Ei bine, majoritatea oamenilor gândesc că subcutanat,
- chiar sub piele - Tu unde l-ai pune?
- O, te referi la mine, personal? - Tu, personal.
Un Dave special.
Ce înseamnă fața asta de idiot? Da. Da.
El înțelege. În dinți, Roy. În dinți!
Ideal ar fi un molar.
Cred că glumești.
Arăți atât de arătos cu masca pusă.
Nu ai de ce să-ți faci griji. Continuă să respiri profund.
Totul se va termina curând.
De asemenea, gura ta acționează ca un transmițător natural.
- Dave? - Da?
Ai putea să te uiți la un dinte
și să-ți dai seama dacă există un dispozitiv de urmărire în el?
Adică, nu cât timp se află în gura cuiva.
Dacă acel dinte ar fi îndepărtat, aș putea să-l verific.
Jake.
O sticlă mare de Baijiu și un clește, acum.
Nu Nu NU! La naiba!
Nu-ți face griji, Dave, va crește din nou.
Ți-ai pierdut mințile? Nu, ai nevoie de ajutor!
Nu cât timp tu îmi ești atât de util. Ce crezi?
- Nu. - Sigur?
- Sunt pozitiv. - Cât este ceasul?
- Rahat. Este 12:45. - O, la naiba. Doar două minute.
E timpul să încetezi să-ți smulgi blestemații de dinții din gură.
Ești nebun?
- La dracu cu rahatul ăsta. - Nu Nu NU! Dumnezeule!
Ar fi trebuit să stau acasă pe fundul negru.
- Uite. Uite! - Nu!
- O, Doamne. - Ce?
Da. Dintele ăla.
E o neregularitate în dinte ăla.
- Există? - Da.
O, Doamne. Am nevoie să mă uit în el.
- Roy? - Da.
- Cu grijă. - Da...
Cu grijă. Nu, asta nu e cu grijă!
- Fiu de cățea. - O, Doamne.
Roy? Cineva a plătit o mulțime de bani pentru a te urmări.
- Da? - Da. Foarte mulți. Niciodată n-am...
Ne vedem în curând, Dave.
ÎNCERCAREA 145
Cine mi-a pus dispozitivul de urmărire în gură?
Un tip pe nume Brett.
Dl "Frat Boy"(Tipul ce se crede mai bun), chelul ce se cănește cu 400 de lire,
"Îmi vopsesc barba neagră" nesimțitul șef de securitate de la Dynow.
Brett.
Îi dau un pumn de o să fac o gaură gigantică în pieptul lui.
Am nevoie de o sticlă mare de Baijiu și un clește.
Am murit de 144 de ori până astăzi,
dar în această zi deosebită,
în sfârșit, ajung să fac ceva în legătură cu asta.
Lasă-l.
- Ce, dintele? - Nu, nu dintele.
Nu îl las jos.
Ei bine, îl lași jos sau ajungi tu jos.
Acesta e un Walther PPK personalizat, realizat manual,
care m-a costat aproape o jumătate de milion de dolari la licitație.
Ai cumpărat o armă de mână pentru o jumătate de milion de dolari?
Și l-am pus pe armurierul meu personal
să-i adapteze un amortizor de epocă, SD-22 SpielWaffen
dintre care mai sunt doar șase în lume, pentru încă 250.000 de dolari.
- 750.000 de dolari. - Corect.
De ce dracu, Pam, ai face vreodată așa ceva?
Pam?
Ei bine, nu ți-am aflat niciodată numele, așa că ți-am spus Pam.
- Ne-am întâlnit? - De multe, de multe ori. Trecător.
Ia să-l văd. Încet.
Ține-l de garda trăgaciului.
Manipulează-l ca și cum ar fi de porțelan, te rog.
Moale ca o șoaptă.
- A.H? - Adolf Hitler.
Ce?
A fost un cadou personal de la Carl Walther (1858-1915, fabricant pistol Walther)
Hitler l-a păstrat în biroul său din Munchen.
M-ai ucis cu nenorocitul de pistol al lui Hitler, în tot acest timp?
-A fost furat de un militar american în '45. - Iisuse Cristoase.
- Ce e în neregulă cu tine? - Păstrat până în ziua de azi.
Nu credeam că poate fi mai rău de atât.
M-a costat bani frumoși.
- Cine te-a trimis? - Nu ai vrea să știi.
- Măcar o mică sugestie. - Niciodată.
- O să mă omori acum? - Nu, Pam, te voi împușca.
Asta este pentru evrei.
Și astea.
Haide băiete!
Jemma m-a pus aici intenționat. Nu știu cum, nu știu de ce.
Trebuie să existe un motiv bun. La naiba, trebuie să fie unul grozav.
Uite, ți-ai pierdut telefonul, micuțule.
Dar ea a murit.
Nu mă pot întoarce suficient înapoi încât să ajung la ea.
Sună BRETT de la DYNOW
Deci nimic din toate astea nu contează acum.
A mai rămas o singură treabă reală.
Răzbunare.
Lucrurile se încălzesc acum.
- Ai eliminat obiectivul? - Adică obiectivele. Plural.
- Marshall. - Bună, Brett.
Nu întrebi cine este, pentru că știți exact cine este.
- Unde este Marshall? - Cine? Băiatul cu bomba?
Cel pe care îl numesc eu, Kaboom?
Ei bine, el e la un mare grătar al companiei, în acest moment.
Mai lipsesc doar doi membri: Tu și ticălosul care a ordonat să fiu împușcat.
Presupui că e cineva deasupra mea.
Tu ești un cățel de salon, amice, așa că trebuie să existe o lesă.
Îl vreau pe cine o ține.
Îl vreau pe cel care a ucis-o pe Jemma.
Cred că este Ventor.
- Ei bine, știi unde suntem, șmechere. - Da, și știu cum să ajung acolo.
Ne vedem peste un minut, nenorocitule.
Bănuiesc că marele șef stă într-un penthouse,
dar sunt plictisit de moarte de toate rahaturile cu furișatul prin culise.
Hai să mergem pe școala veche și să dăm dracului jos ușa din față.
A fost un plan bun.
Îi voi scoate ochii.
ÎNCERCAREA 146
Stai!
Înapoi!
Pot să fac asta toată ziua, sculă.
ÎNCERCAREA 147
Bună, Roy numărul 2!
La revedere, Roy numărul 2.
Roy numărul 2 a fost neînarmat și sunt convins
că nu trec o armă de acești tipi.
Domnule.
Da, îmi pare rău.
Acces interzis.
O, e...Trebuie să fiu eu de vină.
ÎNCERCAREA 148
Domnule!
Bună, Roy.
Deci să fac cum au făcut "Butch și Sundance"?
Nu.
Niciodată nu spune că mori.
Asta a fost ciudat.
ÎNCERCAREA 149
Ești mare ticălosule.
ÎNCERCAREA 150
Bună arătosule.
Tu, mi-ai tăiat capul de câteva zeci de ori.
Cineva a fost ocupat ca un castor.
Ce vei face cu aia?
Mă gândeam să fac mișto de tine.
Îți amintești în filmul "Căutătorii arcei pierdute",
de tâmpitul ăla ce tot învârtea sabia, crezând că e mișto și el e cel mai tare?
Indy l-a împușcat, pentru că era epuizat
și nerăbdător, și pur și simplu nu mai putea să suporte rahatul ăla.
- Îți amintești de asta? - Da.
La dracu'!
Ceva pe care s-ar putea să nu-l știți, e despre cum e să fii ucis cu sabia.
Cu excepția încercării cu numărul 15.
Să fii ucis cu sabia doare mai rău decât un foc de armă.
Un alt fapt mai puțin cunoscut despre săbii.
Doare mult mai mult când o scoate.
Fapt amuzant: Harrison Ford se căca pe el
și de aia l-a împușcat pe tipul ăla.
ÎNCERCAREA 151
Eu sunt Guan-Jin.
Și Guan-Jin a făcut asta.
ÎNCERCAREA 152
Eu sunt Guan-Jin.
Și Guan-Jin a făcut asta.
ÎNCERCAREA 153
Eu sunt Guan-Jin.
Și Guan-Jin a făcut asta.
ÎNCERCAREA 156
Eu sunt Guan-Jin și eu am făcut asta.
Și asta nu-i nici măcar partea cea mai proastă.
Asta este...
Ventor.
Omul care a ucis-o pe Jemma.
Același nebun care a pus să fiu omorât de 150 de ori.
Căpitane, după ce-am văzut ce ai făcut, ai reușit lucruri cu adevărat remarcabile.
Modul în care ai reușit să te debarasezi de elita profesioniștilor
pe care noi i-am aruncat asupra ta este cu adevărat remarcabil.
Ar trebui să fii mulțumit de efort, indiferent de rezultatul acestuia.
Ca cineva care poartă aceleași cicatrici frătești de luptă,
sper că înfrângerea asta, oricât de amară, îți va oferi o oarecare consolare.
Cred că a memorat rahat ăla, pentru că e cuvânt cu cuvânt de fiecare dată.
La toți oamenii pe care i-am văzut murind sau dându-și ultima suflare,
am văzut o particularitate.
În ochi lor.
Privirea lor e identică în acel moment.
Remușcare, regret.
Ce aș fi putut face? Ce n-am făcut?
Toate cele mai bune intenții ale noastre s-au spulberat împreună cu noi.
Dar dacă am putea să ne refacem lumea și să ne ștergem greșelile?
Dacă capacitatea de a rescrie istoria ar fi posibilă?
- Adolf Hitler, Pearl Harbor. - Stai puțin, stai puțin,
Nu am trăit niciodată după acest punct, așa că toată această porcărie e nouă.
În mâinile cui ai încredința un instrument atât de puternic precum Fusul lui Osiris?
Am răspunsul pentru tine, căpitane.
Ale mele.
Un om îngenunchiat de greul mizeriei umane,
un om care înțelege, la fel ca tine, ororile războiului.
Cine mai bine, să supravegheze și să implementeze un astfel de instrument?
Exact.
Îmi pare rău pentru dr. Wells.
Ne-a dus atât de departe, cât i-a permis ideologia ei defectuoasă.
Dulce fată.
Sângele de pe mâinile tale este ceea ce ți-ai dorit când ai venit aici, căpitane.
Și de sânge o să ai parte.
Doar că nu al meu.
Chiar e foarte ascuțită. Nici măcar nu rămâne sânge pe ea.
- Este o katana? - Katana? Vorbești de ceva japonez.
- E o sabie chinezească. - Ascultă, să nu discutăm de rase.
Este o sabie.
Brett...
Știu trei lucruri acum.
Unu: O să-l termin pe tipul ăla data viitoare când îl voi vedea.
Doi: Sunt într-un fel blocat în ăsta, care-i zice Fusul lui Osiris.
Și trei: Ventor habar nu are că funcționează.
Într-un fel, Jemma m-a pus în chestia asta și a pornit-o. Dar de ce?
Ea și-a înviat soțul mort, Osiris.
Osiris a devenit Zeul morților
INIȚIAT
și al Vieții de Apoi.
Eu sunt Osiris.
Jemma m-a pus în Fus ca să-i opresc, să-l opresc pe Ventor.
Ea are nevoie ca eu să repet ziua asta, până reușesc.
Ea avea... Avea credință.
Nenorocitule, ea încă mai credea în mine.
Știa că îi pot învinge.
Bună. Trebuie să învăț cum să lupt cu o sabie.
Habar n-am ce tocmai ai spus.
Trebuie să învăț să lupt cu o sabie.
E ceva deosebit la mine care-ți place.
Zbor acasă la Shanghai mâine dimineață.
- Aș avea doar o zi liberă. - Cred că putem face multe într-o zi.
ÎNCERCAREA 158
ÎNCERCAREA 161
Sunt începător, dar învăț repede.
Cel care o mânuiește, face din ea o armă, Roy.
Sabia aceea nu te ajută mai mult decât cheile mașinii.
Am ceva pregătire, dar sunt dispus să muncesc din greu.
În mâini neantrenate, sabia Jian (folosită de 2.500 ani în China)
e doar o bucată subțire de oțel forjat.
Dar strânsă cu priza cea mai hotărâtă și sub supravegherea unor ochi pătrunzători
devine o armă de anihilare.
Am avut un profesor foarte bun, dar trebuie să învăț mai multe.
ÎNCERCAREA 174
ÎNCERCAREA 198
ÎNCERCAREA 200
Bună, arătosule.
Te predai?
Nu te gândești serios să lupți cu sabia, nu-i așa?
Îmi place încrederea ta.
În mod normal sunt puțin mai vorbăreț.
Am doar un lucru de spus.
Dar cred că mai poate aștepta.
Rahatul va face cunoștință cu oțelul.
Nenorocitule.
Ce am vrut să spun era:
Eu sunt Roy. Și Roy a făcut asta.
Uau.
Brett...
Îmi miroase a brioșe. Simți miros de brioșe?
Trebuie să mă ocup de asta.
Și acum am orbit.
Arată ca un unicorn de 180 de kg.
Ești un fiu de cățea alunecos.
Vrei să iei arma aia?
Eu nu.
- Și știi de ce? - Nu.
Pentru că voi obține o mai mare satisfacție, dacă te bat măr.
Cum?
Cum crezi?
- Fusul. Ea l-a activat. - Jemma. M-a băgat înăuntru, amice.
Ea m-a pus înăuntru să te opresc,
apoi ai ucis-o pentru că știa ce ești, Ventor.
Un dictator în devenire, obsedat să rescrie istoria lumii.
Ai dracului de liberali.
Înainte ca ea să spună Ave Maria, s-a obosit să-ți menționeze
că o reacție a Fusului, dacă e funcționează prea mult,
e că poate distruge întreaga planetă?
Nu-ți face griji, cap sec. Dacă lumea se va termina, tu nu vei pe aici pentru a vedea.
Fusul ne dă puterea lui Dumnezeu
să recreăm întreaga noastră lume, minus partea tragică.
Adolf Hitler, atentatul din 11 septembrie...
Termină cu acest discurs de rahat.
Trecutul este trecut, Ventor. Este făcut pentru a fi lăsat în urmă.
Trăim și învățăm din el.
Și asta zice un soț absent și un tată eșuat.
Credeam că tu vei avea mai mult decât un interes trecător, în refacerea lucrurilor.
- Dar fiul tău? - Fiul meu?
Tânărul Joe, nu-i așa?
Dacă ai făcut toate astea ca să mă ucizi,
atunci pe el cine îl salvează?
Nu m-am gândit niciodată că Joe va fi în pericol.
Nici într-un milion de ani n-am gândit că va fi o țintă pentru ei.
Îl voi ucide pe Ventor și pe oricare dintre nenorociții ăștia
de o mie de ori dacă îl vor răni pe acel copil.
Dle, dle, în spatele baricadei, dle! Nu puteți merge acolo, dle!
Amice, trebuie să treci în spatele baricadei. Amice!
De câte ori l-am lăsat să moară?
Fiul meu!
Este fiul meu! Trebuie să-mi salvez fiul!
Nu!
Și a venit.
Sfârșitul lumii.
De ce nu?
Al meu s-a terminat deja.
O pot simți. Nu doar moartea,
cum mă dezintegrez, fiecare parte din mine se desparte
și se desparte din nou împreună cu totul.
Nu mai e niciun loc unde să fugi și singura persoană care mă poate ajuta e moartă.
Deci, ce dacă am răzbunat-o?
Eu sunt cel care a ucis-o. Nu Ventor, eu. Eu am făcut-o.
Am ucis-o când am fugit din relație.
Am ucis-o când am fugit de creșterea fiului nostru.
Am ucis-o...când n-am sunat-o înapoi.
Eu sunt motivul pentru care ea a murit.
Eu sunt motivul pentru care Joe a murit.
Eu sunt motivul pentru care lumea se termină.
ÎNCERCAREA 205
Ce rost mai are?
De ce naiba ar trebui să-mi mai pese să încerc?
Nimic nu va mai conta vreodată.
Nu atunci când ai pierdut tot ce ai iubit.
Nu atunci când ești responsabil pentru distrugerea omenirii.
Bună treabă, tâmpitule.
Nu mă poți lăsa să dorm...
măcar o dată?
Deci asta este.
Asta este, nu?
O să-ți plângi de milă la nesfârșit? Zi de zi?
Nu o să faci nimic?
Chiar dacă nu poți face mare lucru?
Nu.
Vei face.
Vei face ceva.
Timpul nu înseamnă nimic acum. Nu mai se scurge împotriva ta.
Mi-e furată mașina!
N-ai ajuns niciodată să-ți cunoști fiul, așa că...
dacă asta este tot ce a mai rămas,
este mai mult decât ai meritat vreodată.
Hei, Joe.
Roy, ce faci aici? Ce ți s-a întâmplat?
Am căzut de pe o clădire.
Sari peste școală?
Lasă-mă să ghicesc: Turneu de sporturi electronice.
De unde ai știut?
- Unde crezi că mă duc? - Ești un jucător?
Cred și eu că sunt un jucător.
Vedeam că stai pe X-Box de fiecare dată când veneam,
dar nu voiam să-i spun mamei, știi.
Îmi cam plac vechile jocuri, gen retro side-scroller (în 2D sau plan)
- ca Altered Beast și Double Dragon. - Street Fighter?
Este preferatul meu.
- Și al meu. - Da?
- Îmi plac și lucrurile noi... - Hei, Roy,
crezi că mama va fi supărată că am chiulit de la școală.
Știi ce? Va fi supărată.
Dar te voi acoperi, bine?
- Dar nu mai chiulești de la școală, bine? - Da.
- Da? - Da.
Deci, hai să jucăm Street Fighter.
- O să mori. - Nu, tu vei muri.
Vei muri și vei fi la podea...
Greșeala mea! Dar sunt încă în viață!
Acest joc este atât de vechi! Cum îi zice? "Glaca"?
- Jocul ăsta este defect. - Galaga. Galaga.
Drept în față!
- Tot am câștigat. - M-am prins!
K.O.
- (Ai câștigat!) - De ce îți place atât de mult acest joc?
Ei bine, sunt o mulțime de oameni care te urmăresc și vei putea să-i omori.
- Ai obținut o creștere a puterii. - O, asta a fost Aku--Arugula?
- A fost un Arugula? - Hadouken (atac special în Street Fighter)
Haru-gen din nou!
Haru-gen!
- Cum ai făcut...? - (Ai câștigat!)
- Aici devine greu. - Da, ia fata. Ia fata.
Știi ce? Lasă-mă să-ți arăt cum se face.
Omule, tipii ăștia tot vin.
Nici nu-ți închipui câți.
Pentru un copil care nu prea merge la școală, ești destul de deștept.
Am căile mele.
M-ai bătut din nou.
Desigur, pentru că eu sunt maestrul.
Am pierdut toți anii ăștia, fiindcă am lipsit.
Îi vreau înapoi.
Seamănă cu Jemma,
inteligența ei, simțul umorului.
Slavă Domnului.
Și când îl văd pe copilul acela râzând mă văd pe mine.
Doar o clipă.
Parcă-mi văd propria față zâmbindu-mi,
și mi se frânge inima.
Aș putea face asta pentru totdeauna și chiar aș putea.
Am încheiat această zi, exact așa, de peste zeci de ori până acum.
Și nu mă satur.
Îmi place că el adoarme când ziua noastră se termină.
Îmi place că nu tresare niciodată.
Vreau să-i spun că sunt tatăl lui, așa cum am făcut-o înainte, dar sunt speriat.
Mă tem că nu mă va mai privi la fel.
Nu voi vedea ce am văzut în ochii lui.
Deci nu spun nimic.
ÎNCERCAREA 249
Vreau să închiriez o barcă într-o zi. S-o scot pe mama la plimbare.
Nu iese deloc.
Mi-aș dori doar să pot închiria una.
- Am putea închiria una? - O barcă?
Da. S-o plimbăm pe mama.
- Nu văd de ce nu. - Când?
Oricând, eu...Am putea...
Atunci e momentul când îi spun că o putem face în acest weekend.
Apoi el îi trimite un mesaj mamei lui în care îi spune că mergem cu toții să navigăm.
Asta se întâmplă de obicei.
Joey...
- Știi, mama ta... - Da?
- Știi la ce la lucrează mama ta? - Fusul lui Osiris?
Fusul lui Osiris.
Știi ce face?
Nu poate vorbi despre asta pentru că este strict secret.
Dar am auzit-o spunând că ar putea șterge totul
probabil lumea, dacă nu ar fi atenți.
Crezi asta?
Da.
Eu mi-aș dori să nu.
Mama ta a avut încredere în mine cu ceva și eu am dezamăgit-o.
Ce vrei să spui?
- Aseară, mama ta... - Nu a venit acasă.
- Știu. - Are un nou iubit?
Nu. Nu există un iubit nou.
Știa ea că chiulesc de la școală?
- Am simțit că mă urmărești. - Da, o făceam,
dar nu din acest motiv.
- De ce atunci? - Nu știu.
Te-am văzut și am vrut să vorbesc cu tine. Să mai povestim, nu am mai vorbit de mult.
De ce ai crezut că te urmăresc?
E ceva ce a spus mama în această dimineață.
- Stai, ce? - La telefon. A fost ciudat.
A spus că, dacă am probleme, ar trebui să te găsesc.
Joe, este mama. Ridică telefonul, te rog.
- Nu știam despre ce vorbea. - Ai vorbit cu mama azi?
Dacă se întâmplă ceva ciudat, vreau să-l suni pe Roy, bine?
- La ce oră? - Nu știu...
Îți trimit numărul lui, dar sună-mă înapoi. La revedere dragă.
Hei prietene, lasă-mă să-ți văd telefonul.
Era încă în viață când m-am trezit.
Ventor nu o omorâse.
Nu era încă moartă.
Nu-ți face griji, fiule. Mă voi întoarce după tine.
Mă întorc după voi amândoi.
Ai ucis-o.
- Cum naiba ai intrat aici? - Unde este? Unde este?!
- Încerci să ștergi dovezile? - Încercam să-mi dau seama ce făcea.
- Cum a reușit să pornească Fusul... - Închide gura, Brett!
Continuă. Continuă!
Nu puteam face ca Fusul Osiris să funcționeze.
I-a făcut ea ceva și a pornit o reacție în lanț
pe care nu o puteam controla.
L-a sabotat cumva și nu funcționa.
Nenorocitule..
Fusul funcționează.
Ești tu. Ea te-a făcut pe tine partea lipsă.
Altfel, cum ai fi putut pătrunde în această facilitate?
Cum...
De câte ori ai făcut asta?
- De multe ori. - Funcționează.
A fost în viață cel puțin 14 minute după ce m-am trezit.
Am timp să o salvez.
Bine. Să o facem.
Jemma este singura care poate opri acest asta
și ai cel puțin 14 minute pentru a ajunge la ea.
Ce naiba. Începem.
Tâmpitul dracului tocmai a sărit.
Zboară, nenorocitule. Zboară!
Am 12 minute și jumătate. Fă ăsta să meargă mai repede.
Mișcă!
Ai zburat frumos, sculă.
Vreau să dau marea lovitură, acum...
Ca în filmul "Donnybrook", "Battle Royale".
Adu-i pe toți, până la ultimul, pentru a-i șterge, a-i termina...
Pentru că aștept asta de mult timp.
Poate de prea mult.
Adică, știi, nu am toată ziua.
Hei, Brett!
Ai venit după mine.
Ai reușit.
Ai venit după mine.
- De câte încercări fost nevoie? - Doar una.
N-avem mult timp. Haide.
Nu ți-am putut spune. Mă supravegheau.
A trebuit să mă ascund prin laborator toată noaptea.
Abia ți-am putut trimite cartea aia.
A fost suficient.
Cred că Ventor a trimis oameni după Joe.
Nu a mai rămas nimeni. Au murit toți, Jemma.
Joe e bine.
Chiulește de la școală pentru un turneu de jocuri, dar e în regulă.
De unde știi asta?
I-a picat cu tronc o fată din clasa lui, pe nume Camille.
El i-a arătat toate rutele cu autobuzul spre școală,
dar se teme s-o întrebe dacă vrea să fie prietena lui.
El și prietenul său Wyatt au mințit despre vârsta lor
acum câteva săptămâni, pentru a participa la un turneu de paintball.
L-ai întrebat despre o zgârietură de la gât.
A spus că o are de la o mușcătură de insectă.
Și-a fracturat încheietura mâinii luna trecută, cu skateboardul
- și acum scoate acest sunet ciudat. - Clămpăne.
Iubește câinii, în special boxerii
și crede că voi doi ar trebui să salvați unul de la adăpost.
A făcut o versiune în acuarelă a "Nopții Înstelate" a lui Van Gogh
cam acum un an, pentru ziua ta, pentru că știa că e pictura ta preferată.
El crede că mama lucrează prea mult și nu zâmbește suficient.
Dar băiatul acela te iubește atât de mult.
Cum opresc asta, Jemma?
Nu este vorba de oprire, Roy. Este vorba de repornire.
Greutatea ta și ADN-ul tău specific, sunt părțile lipsă din Fus.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că trebuie să intri în nucleul Fusului, apoi teoretic
continuumul timp-spațiu ar trebui să se reseteze
și timpul să se reia de unde a rămas.
- Teoretic? - Nu știu.
Sincer nu, Roy.
Toată treaba asta e atât de improvizată. Încercam doar să-l opresc pe Ventor.
Nici nu știam că a funcționat până nu ai apărut tu.
Trebuie să-ți amintești, că tocmai te-am văzut ieri.
Și că eu nu te-am văzut de mult timp.
Nu știam ce să mai fac, la cine să apelez.
Îl știam doar pe omul care erai, Roy.
Știu omul care ești.
Dar nu știu ce se va întâmpla cu tine dacă vei intra acolo.
Dar știu ce se întâmplă dacă nu.
Ai văzut? Sfârșitul lumii?
- Da. - Cum a fost?
Era tot ce îți imaginezi că este, doar că de un milion de ori mai rău.
Va mai funcționa? Dacă intru în chestia asta, se va reseta?
Tu și Joe, veți fi în siguranță?
Dacă îți adaugi masa ta la miez, ar trebui.
S-ar putea să nu supraviețuiești.
S-ar putea să nu mai exiști.
Păi atunci...
Dă-mi un sărut și spune-mi că mă iubești.
Te iubesc.
Mă aștepți, nu?
O voi face.
Ce naiba.
Să începem.
tradus și adaptat: indarosa sub-0195-12'20, 28.11.'20
DEDICAT LUI ROSALIND "ROZ" GRILLO 1943-2019 Frumoasă, De neînlocuit, De neuitat