ШЕФСКО НИВО
Рой
Господин - Добро Утро
НАТИСНЕТЕ СТАРТ ПРИГОТВЕТЕ си ПУКАНКИТЕ и ПРИЯТНО ГЛЕДАНЕ!
ОПИТ 139
Събуждане. Събуждане. Внимавай!
Обувки, дънки ... навеждане, тениска.
От ляво. Поемам това.
Блок, удар. Промяна на нож.
Хвани, обърни.
Добре. Някой иска ли кафенце?
Можете да си представите как се става всеки ден
с това копеле - господин Добро Утро,
който иска да ме прасне с мачетето?
Сериозно ли?
Вече не му е забавно.
Мъртвец си!
След като шокът изчезна, разбрах какво по дяволите се случва
след почти 140 пъти, и започва да ми писва.
А аз исках да спре.
Но знаех, че няма.
Знаете какво казват хората: Мога да го направя със затворени очи!
И си помисляте, че звучат като задници. Но ...
както и да е.
Гледайте!
Съжалявам, Мачете, Рамбо нещо те обърка с мен.
Всеки път когато гледам какво се случва в апартамента и си мисля:
"По дяволите, затова ли го наех?"
А собственикът е такава готина гад,
че едва ли някога, ще получа депозита си обратно.
Не винаги е било така.
Преди наистина бях щастлив. Бях ...
Имах жена, която обичах, но сега тотално съм изпушил.
О, по дяволите! Трябва да скачам.
Не нацелих този камион точно 22-а пъти преди това.
Знаете ли какво е да паднеш на улицата от прозореца на 4-ия етаж?
Адски премазващо боли.
Човекът на този Додж крещи така, сякаш го изнасилват всеки път.
Крадат ми колата! - Да, добро утро!
Още куп гадинки се опитваха да ме убият от този миниван.
Ще ни измъкнеш ли от трафика? - Не ме учи да карам.
Не те уча. - Шофьор е Есмералда с кака Пам.
Нямах си шибана на идея дали това им бяха имената,
тъй като нямаше време да спра за поздрав.
След автобуса е малко по-екстремно и мога да кажа ...
Чакай малко, стигнах ли вече до автобуса?
Не ...
Какво за Бога?
Боже ...!
Не се тревожете за мен.
ОПИТ 079
Тази простотия се случва всеки ден.
На времето се оплаквах как всеки ден изглежда еднакъв.
След това дойде 9 май
и оттогава всеки ден е един и същ.
Събуждам се - все с писък, все със същия шибаняк с мачетето,
всеки път еднакво ... с малки отклонения.
Мамичката ти ... мръсна.
Само едно нещо никога не се променяше.
Че си умирах,
всеки изминал ден.
Аз умирах.
С едно малко уточнение.
Всъщност, нямах си на идея защо искат да ме убият,
но може би съм си го заслужил.
Вече познавате Пам!
Погрижи се за мен цели 14 пъти, преди да удължа времето.
ОПИТ 069
Този ангелски - задник е Гуан Джин.
Как ли съм разбрал името й?
Аз съм Гуан Ин!
И Гуан Ин направи това.
Името й означава "Богиня на милостта."
Много иронично, нали?
ОПИТ 088
Наричам това малко нахално копеленце - Кабум.
Как си - красавецо? - Какво правиш, бе - дребосък?
О, не харесвам този език.
Дадох им прякори: Пам, Усмивката,
Германските близнаци, Рой № 2.
Представяте ли си задник, който изглежда точно като мен?
ОПИТ 104
Понякога ги убивам,
но това няма значение.
Винаги ме намират и в крайна сметка ме повалят.
Аз съм Гуан Ин!
И Гуан Ин направи това.
Не знам как е възможно и защо продължавам да повтарям същия ден.
Никога нямаше време, за да разбера.
Това е тотална лудост, откак си отворя очите.
ОПИТ 048
В ПРОГРЕС
Джема, единствената жена, която някога съм обичал
и единственият човек, който знае отговорите, които търся.
Здравейте? - Търся д-р Джема Уелс!
Кой е?
Нейният мъ ... а ... приятелят й Рой.
А ... капитан Рой Пулвър, Делта Форс - мърди.
Кой сте вие?
Полковник Клайв Вентор. - Шефът на Джема ли?
До скоро. - Тя там ли е?
Не, за съжаление тя не е тук. - Знаете ли кога ще се върне?
Ще трябва да зададете този въпрос на необратимата космическа сила.
Тя е мъртва. - Какво?
Не обичам да нося лоши новини,
но мис Уелс се подхлъзна и си счупи врата нощес.
Инцидента е станал в лабораторията,
работила е извънредно и сигурно е била невнимателна.
Не.
Мога ли да попитам къде се намирате?
Едно ... - Две ...
Не беше случаен шибан инцидент.
ТРИ! - >
Защо е мъртва? Кой я уби?
Никога не съм продължавал достатъчно напред, за да разбера.
Добре, докъде стигнахме? Да, до автобуса.
ОПИТ 140 В ПРОГРЕС ... В ПРОГРЕС
Кучка!
Изглежда доста надъхан. - Скъпа, имаме си каубой.
Предполагам, че ще започна да го възприемам на сериозно.
Какво, по дяволите?
Мамка му!
О, да ти го начукам!
Не ... мисля че си го заслужиха.
Здрасти, Рой. - Здрасти, Джейк.
Изглеждаш така, сякаш са те изкопали от гроба. Какво стана?
Станах на криво. Добре съм, Джейк.
За сега, все още. Би ли ми дал бутилка - Мъдър Демон?
Знаеш ли какво, Джейк? Я дай две бутилчици с коктейлче.
Две! Исусе Христе!
Идват да ти изядат черния дроб, но не за дълго.
Шегичка, бре.
Не-анонимни алкохолици, така ли?
Трябва да се живее за мига, Джейк? - Защото за утре никой не гарантира.
Запиши си го, човече. За шибания дроб!
Този човек е на отписване.
Как може да пиеш толкова?
Как може да не пиеш? - Знаеш ли?
Много експерти по сигурността, мен имайте предвид, а аз съм един от тях.
Мислим, че следващия 11 септември ще бъде срещу нашите дестилерии.
Процента на алкохолиците у нас, ще е около 38, трябва ли да се самозатрият.
Този се казва, Дейв.
Дейв е специалист по сигурността в частна компания
и няма значение какво ще му кажа, а как мога да се напия така,
затова започва да говори простотии.
Знам какво ще повтори дума по дума.
Знам точно какво се случва веднага щом влязох.
В 11:05, ще влезе тази добре позната китайска фехтовачка.
Била е световна шампионка.
По дяволите! Фенг Мацката.
Знаеш ли, че е един от най-известните - китайски майстори на мечове?
12 пъти световна шампионка.
Казах ли ти за нея? - Сто пъти.
Така ли? Не си спомням.
Аз, да. - Педро, подготви масата за Сифу Фенг.
Здравейте. Моля седнете.
Сифу Фенг е причината, поради която трябваше да стигна до бара.
Щом пристигна в 11 часа, тя заема последното свободно място в бара.
По дяволите. Погледна ме.
Бил ли си някога с мацка? - Моля?
Бил ли си някога с мацка? - Хвърлям понякога въдицата, ясно?
Мисля, че имаш по-голям шанс да те шибне пенис по главата, Джейк!
Така че около обяд ...
Добре де. От това, което предстои, се чувствам малко кофти ...
но просто ми харесва начина, по който се изтърсва. Съжалявам.
Май трябваше да го предупредя, но просто е толкова смешно,
а не се смея много тези дни.
Номерът с трудовата контузия - Педро, никой няма да ти повярва!
В 12:20 Дейв най-накрая отива на работа.
Молете се, талибаните да не почнат да удрят световните запаси от алкохол.
Но първо той прави тази показателна насмешка.
Наистина се надявам.
Това е прекалено. - Седни, Дейв.
Моля? - Искам да ти разкажа една история.
Добре, днес съм бомбандиран. Малък обрат във военната история.
Започнах да говоря за това как съм умрял, когато се наквасих.
Стрелял ли е някой в лицето ти, Дейв?
Мен са ме стреляли в лицето.
Интересното нещо ми се случи точно преди да умра.
Мина доста време оттогава.
Куршумът беше 45 Ай СиПи.
Шибна ме ето тук - чистичко.
Влезна и се загнезди вътре.
И си спомням, че в устата ми имаше един такъв вкус на пържола.
Да, като много много хубави ребърца.
И след миг, докато бях още жив,
си казвам: "По дяволите,
това беше езикът ми, явно куршумът го изпече."
Точно това почувствах. Моя език.
Би ли повярвал? Като шибана 5 звездна вечеря.
Тази история е истинска, Дейв.
Това беше добро, друже.
Не се ли нуждаеш от почивка?
Разбирам.
Точно в 12:47 ...
Ще стигна до това след секунда.
малко преди това наистина се наслаждавах на алкохола,
и се чувствах шибано добре.
След като стигнех до този бар,
можех да пия, докато ме намерят.
Абсолютно да се разпадна като лайно,
докато не почувствам - нищичко.
12:47, никога не съм преодолявал тази точка. Никога ...
Защо ли го позволявам?
Защо пък не?
Преди тази точка, тичах навсякъде и се борех така, както исках,
но никога не бях пресичал 12:47.
Винаги ме сгащваха.
Куп задници, които дори не познавах, ме убиваха по причина
която оставаше пълна загадка за мен.
И тя е мъртва. Моето момиче.
Умира много по-рано, откъдето започвам аз.
Хванат тук в примка на безкрайния ден.
Знам, че не трябва да пия,
тъй като, всеки ден не свършваше така.
Сега имам нужда от план. Някой трябва да си плати за това.
Те имат армия. А аз всичко което имам е време.
Вчерашния ден беше преди месеци.
ВЧЕРА
Страхотно.
Да, добре е.
Хора, бихте ли ми дали секунда, моля? - Разбира се.
Боже мой.
Виж се.
Здравей. - Здравей.
Развил си телефонна алергия ли?
Не, не. Сега се върнах. Мобилният ми телефон изключи и нямах шанс
да се добера до стационарен, така че ...
Значи и те са се изключили? - Ъ .. хъ.
Имаш късмет, че се свързахме изобщо. - О, да.
Намирането на бара на приземния етаж от апартамента ти отнема време.
Как мислиш?
Добре дошъл, сарказъм. Как си?
Слушал съм много за теб.
Какво е? - Донесох си автобиографията.
В принтерът свършваше мастилото, Делта Форс трудно се чете.
Това намалява ли шансовете ми?
Ела тук.
Да знаеш, че тук се носят униформи.
Да, това е яко.
Нуждая се от ... - Бяха ... червени!
Не бяха виновни охранителите в мола, просто не можех да понасям цвета.
Бордо, като моята рокля ли?
Не точно като твоята, защото би било секси.
Просто казвам. - Добре.
Както и да е. Каква е заплатата тук?
Имаш ли идея? А здравни има ли?
Защото преди имах в специалните части.
Какво правиш тук? Наистина ли е толкова важно?
Отдавна ли работиш за него? - Достатъчно дълго.
Какво е това?
Пет години безсънни нощи и непрекъснати изследвания.
И това означава много за мен, отколкото можеш да си представиш.
Какво прави - То? - Какво прави ли?
Използва ли се неправилно в космоса,
ще унищожи целостта на планетата, времето и пространството.
По дяволите. Нещо като денят на страшния съд ли?
Трябва да си доста стресирана.
Еха, погледни го - Джо?
Боже, много е пораснал - Джема.
Би ли възразила, ако я взема?
Тази снимка. Имаш ли друга?
О, да - разбира се, вземи я. Колко тежиш?
Поддържам форма, около 80кг.
Все още ли пиеш? - Да.
Пиша 85кг.
Мислила ли си да му кажеш?
Това би означавало много за мен, Джема.
Каква полза от това, като си пропуснал по-голямата част от живота му.
Защо го казваш така, сякаш не си струва да го знае, сега?
Работата ми ме отдалечи от теб. - Работата ли?
Да.
Работа ли? Обичаш си живота повече, отколкото да го споделяш с нас.
Шотовете бяха по-вълнуващи от смяната на памперси.
Добре де. Вечно си намирам оправдания.
Аз съм задника, който не остана, нали?
Какво изобщо има значение за теб?
И двамата го решихме, продължихме, а Джо все пак ти се възхищава.
Възхищава ли ми се? - Да.
Какво казва за мен?
Какво искаш, Рой?
Изгубих те, нали?
Знам, че се прецаках. Примирих се с това.
Моля те, не постъпвай така със сина ми.
Не искам нищо повече.
Той е нашето момче, Джема.
Д-р Уелс. - Само минутка.
О, съжалявам - Брет.
Това е Рой. Рой, Брет.
Той е началник на охраната тук от Дайно.
Офисът ви е забранена зона, д-р Уелс,
и следователно е недостъпен. - Ясно обясних на полковника,
че ще приема посещение, ако го сметна за необходимо.
Току-що донесох автобиографията си.
Понастоящем не приемаме
капитан Пулвър. - Кажи му, че идвам веднага.
Полковникът чака.
Шибан задник.
Не каза ли, че наемат? - Наемат.
Наемам.
За какво говориш?
Това е много секретен специфичен детайл.
Нещо тайно, като черна кутия ли?
Че и повече. - Наистина ли?
Кога започвам?
По-рано отколкото си мислиш.
Прочетох биографията на мъжа й и виждам причина за безпокойство.
Не е кой знае какво.
Никой не забелязва мухата, докато не заплува в супата, Брет.
Нещо не ми харесва в него.
Той има тази ... характеристика.
Каква характеристика?
Стремеж, опитващ се да компенсира таланта с преувеличено старание.
Детето от детската площадка, което мразих.
Провери историята му на обслужване. Ако досажда, искам да се наблюдава.
Създаде ли неприятности, ще се разправим с него.
И го разшири отвъд обикновеното,
никой не трябва да го свърже с нас. Колкото по-случайни, толкова по-добре.
Намери нещо наистина екзотично.
Добре, значи отпадам, ще си пия вино, може би ...
Нека ти оправя косата. - О, Джема!
Кървя.
Получи ли подаръка за рождения ден? - Какво става тук, държиш се странно?
Разбра ли? Изпратих ти го.
Не знам. Не съм гледал. - Направи го. Изпратих го преди дни.
Добре. Ще го погледна.
Д-р Уелс, може ли да ви видя?
Ще трябва да отида до болницата. - Ще дойда след минутка, полковник.
Защо ме разкърви? - Слушай ме внимателно, Рой.
Добре. Знам, че напоследък не се виждаме много
и че тръгнахме по различни пътища.
Знам, но когато аз ... - Слушай! Важно е!
Добре, добре. Говори. - Хубаво.
Забравила съм колко е трудно.
Виждам много от теб в Джо, наистина.
Неговата решителност, волята му да успее, независимо от всичко.
Притежава твоите най-добри качества, но и егоизма ти
и способността да изчезва, когато му скимне.
Мислех, че свърши. - И да бяга от отговорността.
Добре, добре. Какво искаш от мен, просто ми кажи.
Искам мъжа в когото се влюбих, отдавна. Този, който ми даде син ...
твоята силна уверена версия,
а не Рой, който всяка вечер се напива и хойка по разни барбита.
Запомни това: Озирис. Озирис. - Добре.
Изглеждате като нацепени анаболни батки.
Въглехидратите не са ви приятели.
Д-р Уелс, добре ли сте? - Да.
Имате ли нещо против димът? - Не, изобщо.
Вретеното?
В момента има малко забавяне.
Дефинирайте забавянето.
Седмица, максимум две.
И защо така? - Изследванията и разработките не са точна наука.
Но нали точно това търсим, точната наука.
Твоя приятел, капитан Пулвър.
Да, той си донесе автобиографията. - И просто така му хрумна ли?
Може би в миналото съм споменавала за военно присъствие в лабораторията.
Просто така ви хрумна ли?
Протоколът за защита на устройството не подлежи на интимни разговори.
Мога да ви уверя, че не е така.
Рой и аз не сме ... - Но вие сте майка на детето му.
Моля седнете. Настанете се удобно.
Не искам да изглежда като разпит.
Не съм по дългите истории. Винаги ме е радвала краткостта.
Колкото по-кратъки, толкова по-добре. Въпреки това ...
Имам една история, която разказвам отново и отново,
а сега ще я споделя с вас,
ако ми позволите.
Харесвам дългите истории. - Значи и двамата сме късметлии.
И така - Бирма, през 1979 г. работех за ЦРУ.
Изпомпвах опиум от земята, за да спра
много кървав военен преврат, който аз тогава направих 10 години по-късно.
Всичко това обикновено е строго секретно. Повечето.
Та както и да е. Бях в джунглата близо до Янгон,
обстрелвах войници от Националния съюз Карен
по време на 3 дневна битка, която ми костваше целия екип.
Бях на ръба да бъда поразен от банда бунтовници, размахващи мачетето си
с лоша нагласа и още по-лоша хигиена,
а имах една пушка с оптика и 36 часа без сън в които трябваше да спечеля.
И тогава го чух.
Този пронизващ писък, като на подсвиркваща пара.
Глиган.
Човек може да се изпусне в гащите си.
Самият звук разсея бунтовниците.
Никой не искаше да се закача с тези бивни.
А този кучи син ме усети и веднага тръгна след мен.
Предпочитах да застрелям 10 момчета, отколкото да убия глигана, но въобще
имах ли избор? Изведнъж гледам как 18 метров питон пълзи по дървото
надолу, хваща и увива ревящото прасе като коледна шунка.
Никога не бях виждал подобно нещо.
А през следващите няколко часа гледах като гръмнат
как змията поглъща прасето и го смила.
Внезапно беше настъпила тишина, така че чух всичко.
Как се чупят костите му, свистенето на гръбначните му връзки и как
дробовете му се разкъсват от звук, сякаш змията се смееше.
Това беше най-ужасяващият акт на насилие, който някога съм виждал.
Бях най-впечатлен как питонът разпери челюсти, за да погълне жертвата си,
а в очите му имаше спокойствие и студена далновидност.
И едва по-късно, когато го премести в средната си част,
се образуваха очертанията на глигана.
Видях дузина яйца.
Яйцата на питона.
Глиганът почти потъпка гнездото й.
Така че това, което първоначално си мислех, че е акт на агресия,
всъщност беше акт на любов.
Змията уби глигана не от обида, а да запази бъдещото си поколение.
Насладих се на тази история.
Аз също се насладих да ви я разказвам. Смятам я за подходяща.
Като? - Без посетители в лабораторията.
Без бивши приятели или сенки от миналото, ако работата ще се забави.
И ме информирате незабавно, нали? - Разбира се.
Благодаря, докторе. Страхотна сте.
Внимавайте къде стъпвате.
Искаш ли още едно? - Едно какво?
Сладък си.
Откога се познавате?
Срещнахме се днес.
Той е новият ми най-добър приятел. - Да, това съм аз.
Алис е дентален хигиенист. - Спри, че напълно мразя зъбите.
Само като сетя за тяхната структура и ми призлява.
Тогава кариера в зъбобола изглежда ... - Последното нещо, което бих правила.
Да, знам, знам. Но аз съм за всяко предизвикателство.
Обичам да излизам от зоната на комфорта.
Това е начина наистина да израснеш. - Самата истина.
Толкова е хубав, нали? Красавец.
Откога се познавате?
С Габриел ли? От доста време идвам да фиркам в този бар.
Когато се върна от мисия в чужбина. - Опасности. Разкажи ни!
Дами, почти няма какво да се каже.
Така че ... не ни казваш почти нищо. - Може ли да почакаш? Просто ...
Трябва да пишкам. Сега се връщам.
Трябва да я закараш вкъщи, Рой.
Трябва да я заведеш у вас.
Трябва да я попиташ:
Защо да не те заведа у дома, Габриел?
И тя ще каже ...
Може би друг път.
Май нещо те засърбя.
Мечтай си, тази нощ никога няма да дойде.
Може да се позабавляваме - Рой, но никога няма да е любов.
О, любов. - Аха.
Защо, бе?
Честно ли? - Да.
Защото все още я обичаш ... някоя друга.
Виждам я в очите ти.
И тази явна тъга.
Копнееш за жена, но не аз съм тази.
Дори нашият приятен доктор, Ох боли.
Бара, здравейте? Да.
За теб е. - Кой може да ми се обадажда, сега?
Не знам. - Здравей?
Рой, чуваш ли ме? - Джема? Какво ...
Все още ли си в лабораторията? Почти 3 сутринта е.
Джема, добре ли си?
Добре ли си? - Да, но ...
Какво става? Слушай ... - Ти ме слушай.
Може би направих нещо откачено
и ако нещо се случи, обещай ми, че ще направиш това, което трябва.
Не те чувам. - Нуждая се от твоята помощ.
Какво става? Добре ли си?
Не мога да ти го обясня, а и не би го разбрал ...
Хей! Мисля, че те изгубих.
Джема обади ми се пак, става ли?
Кой беше това? - Бившата ми.
И звучеше доста грохнала.
Изглежда, че нашият скъп доктор е злодей.
Намери я.
Какво изпуснах?
О, здравей.
Говорихме си за най-горещите мацки на планетата и твоето име се появи.
Трябваше да се обадя на Джема, но бях пиян, възбуден и не ми пукаше.
Но не знаех колко е важно.
Не знаех, че за последен път чувам гласа й.
Няма как да се промени.
И си принуден да правиш нещо отново и отново.
ОПИТ 141
Знам, че всичко това води обратно към нея.
Просто нямах идея за какво става на въпрос.
Получи ли подаръка ми за рождения си ден?
Получи ли го?
Не знам. Не погледнах. - Направи го. Изпратих го преди дни.
Запомни това: Озирис.
"ЧРД, Рой. Винаги движи живота си напред и помни:"
"Времето не чака никого." П.п. цуни - гуни.
Ооо ... да си го начукам!
Нека го направим отново.
ОПИТ 142
Крадат ми колата!
Мамка му!
Хайде бе, хайде - живо.
Пич, умирай вече. - Този ми пречи да мина!
100 години.
ОПИТ 143
Крадат ми иии ...
Не четете когато карате, глупаво е.
Как така не знам за това?
По дяволите, пропуснах отсечката до китайския.
Последен път като отидох другаде, наистина се почувствах зле.
ОПИТ 051
Този пич наричам - Усмивката, по очевидни причини.
Да те застрелят е толкова лесно, колкото и да ти шибнат един шамар.
Да, хванах рибока! - Кой би се сетил за тази глупост?
Хванах го!
ОПИТ 144 В ПРОГРЕС ... В ПРОГРЕС
През цялото време просто бягах от живота си.
Сега за първи път имах представа какво може да се е случило.
Имам нужда от пространство, тишина и място за четене.
Озирис и Изида бяха идеалната двойка. Бля ... бля ...
Тя беше египетска върховна жрица, идеална майка и съпруга,
защитничка на мъртвите,
владееща всички заклинания за пътуване през отвъдното.
Озирис беше убит от неговия брат Сет
нарязян на 14 парчета и разхвърлян из целия Египет.
Що за шибан подарък е това, бе?
ЧРД, Рой. Винаги движи живота си напред и помни:
Времето не чака никого.
Джо. Какво по дяволите, прави?
По дяволите!
Не знае, че майка му е мъртва и сега е съвсем сам.
Аз сега съм единственото му семейство.
Как си, човече? - Входът е 10 кинта.
По 5 на игра с двойно елиминиране.
Какво получаваш - тук, когато идваш?
Спортен турнир. - И какво е това?
Състезавате се във видео игри.
Правим повечето двубои на ретро игри от 80-те години.
"Двоен Дракон," "Променен Звяр," "Уличен Боец."
Ние сме аркадисти, брато. Отдадени на златната ера на игрите.
Аналог или смърт. 8 бита е пръдня.
На колко години си, бе? - 4 към 1. Вървят.
41-а ли, бе? - Да.
Имаш ли син, тук? - Бездетен съм по избор, брато.
Чий избор?
Задръж го.
Хей, Джо!
Здрасти, пич. - Рой, здравей. Как си?
Дай да те огледам.
Когато за последно те видях, беше - ей толчав.
Не знаех, че си играч. - Не съм играч.
И какво правиш тук тогава? - Исках да ти задам същия въпрос.
Даскалото е глупаво.
Хайде човече, няма нужда от това.
Е, не можах да отида.
Това са любимите ми игри. И мама щеше да се разстрои, че съм тук.
Мама наистина щеше да се разстрои.
Знаеш ли какво? Няма да й кажа, ако ми кажеш едно нещо.
Добре. - Какво си купи от момчето горе?
Не съм купил нищо. - Джо, видях те.
Това е ЕрПиДжи игра на карти. Направихме размяна.
Може да бъдеш всеки - убиец, наемник и така нататък.
Наистина е яко. - Обзалагам се, че е.
Това ли получи от него?
Помисли си, че купувам наркотици или нещо подобно ли?
Нещо такова. - На 11 съм и не мога да правя това.
Никога няма да го правиш, нали? - Да?
Добре. Хайде, да излезем, искам да поговоря с теб, става ли?
Екранът се скапа. - Парче боклук. Хайде.
Гладен ли си? - Да.
И какво най-много харесваш? - Пица.
Пица ли? Да си вземем пица. Ами сушито?
Не обичам суши. - Не ли, че защо?
Защото е суши. - Да, в това има смисъл.
Трябваше да му кажа сега.
Кажи му, че майка му е мъртва. И, че никога няма да я види отново.
Кажи му, че си ... - Мама казва, че си лош задник.
Лош задник - значи?
Това ли ти каза - тя? - Не използва точно тази дума,
но казва, че си като морски пехотинец или войник.
Мама говори ли ти за мен? - Да, постоянно.
Много ли?
Ти като онзи човек от 96 часа ли си, който има специални умения?
Лиъм Нийсън? - Да.
Не, той е корав по филмите, а аз съм истинска откачалка.
Наистина ли? - Не се шегувам.
Това е страхотно.
Хей, Джо!
Трябва да ти кажа нещо, приятелче.
Но няма да ти е лесно да го чуеш, нали?
Няма лесен начин да го кажа.
12:50.
Три минути по-дълго, отколкото съм бил някога.
Как е възможно?
Вътрешността е изцяло метална.
След това слезнах под земята.
Проследяват ме.
Какво искаше да ми кажеш, Рой?
Джо ...
Аз съм твоя татко.
С целия този страх
видях любовта на сина ми за частица от секундата.
И беше невероятно.
Моля те, нека тази смърт да е последната.
Мамицата ти!
Как ме проследявате? - Да ти го начукам!
Да ме чукаш ли? Къде е устройството?
В задника ти. - На умен ли се правиш?
Ходи се чукай. - Добре, ходи се чукай.
Здрасти, пич!
Добре. Когато трябва, така трябва.
Къде е стопаджията?
Сигурно е някъде тук. Но къде?
Мамка му.
Педро, ще бутнеш ли една ръчичка?
И тогава казах: ,,Виждам твоя експерт по контраразузнаване
и ще го обуча със специалност по превенция за наблюдение, приятелю."
Трябваше да видиш изражението му. - Луда работа!
Дейв. - Здравей, Рой.
Здрасти.
Съжалявам, че те прекъсвам. - Току-що казвах на Джейк за един ...
Разбирам, страхотно. Дейв, знаеш ли нещо за устройствата за наблюдение?
Не знам нещо, Рой.
Знам абсолютно всичко за тях!
Класически транспондер ли? - Какво слагат на хората.
В тялото или в имплант? - Кое е по-добре?
Когато не искат човекът да знае, че го следят.
Тогава имплантът е много по-подходящ.
Други ги слагат на дрехите ... - Къде? Къде би го поставил?
Повечето хора мислят, че е под кожата. - Къде би го поставил - ти?
Аз, лично ли? - Точно.
Промоции от Дейв.
Какво означава този глупав фасон? Да. Да.
Разбра ли това? Зъби, Рой. Идеалното място.
Трябва да се шегуваш!
Изглеждаш толкова красив с маската!
Не трябва да прави нищо. Просто си поеми дълбоко въздух.
Скоро ще свърши.
Освен това, устата действа като естествен носител.
Дейв? - Да.
Би ли погледнал в зъба за да разбереш дали има апарат, там?
Не и докато е в устата.
Но щях да разбера, ако се отстрани. - Джейк!
Една бутилка коктейл и чифт клещи.
Не, не, не! Мамка му! По дяволите!
Не се притеснявай, Дейв, отново ще порасне.
Какво говориш, бе? Имаш нужда от психиатър!
Нали ти си тук. Какво мислиш за този?
Не. - Сигурен ли си?
Абсолютно. - Колко е часът?
По дяволите 12:45 е. - Мамка му. Само 2 минути още.
Време е да спреш да откъсваш зъбите си от устата. Луд ли си, бе?
Мамка му. Не, не, не! О, Боже!
Трябваше да си оставя черния задник вкъщи.
Виж! Виж! - Не! Не!
Боже. - Какво?
Да. Този зъб е.
На този зъб има нередност. - Наистина ли?
Да.
О, Боже. Ще трябва да го погледнеш отвътре.
Рой? - Да.
Внимателно, става ли?
Внимателно. Не, това не е внимателно!
Шибан кучи сине. - Мръсна гад.
Рой, някой е изръсил доста кинти, за да те наблюдава.
Да, бе. - Да, много. Никога не съм ...
До скоро, Дейв.
ОПИТ 145
Кой сложи устройство в устата ми? - Човек на име Брет.
Г-н Брет, едър плешив мъж
с прошарена брада, около 2 метра - охрана на Дайно
Добре.
Ще му направя голяма дупка в тиквата.
Как си? - Джейк.
Имам нужда от бутилка твърдо и чифт клещи. Веднага!
До днес умрях цели 144 пъти,
но в този конкретен ден най-накрая успях да направя нещо по въпроса.
Хвърли го!
Какво, този зъб ли? - Не, не зъбът.
Няма да го хвърля.
Или го хвърляш, или те хвърлям.
Това е ръчно изработен Валтер ППК, който струва половин милион на търг.
И си купила патлак за половин милион ли?
И наредих да бъде оборудван с класически заглушител СД-22 супресор
от които в света има само 6 бройки, за още четвърт милион.
750 хилядарки ли? - Правилно.
Защо, Пам би направила нещо подобно?
Пам ли? - Не знам името ти и те наричам Пам.
Срещали сме се? - Много много пъти в миналото.
Искам да го погледна. Бавно.
Дръж лакътя горе.
Отнасяй се с него като със скъп порцелан, моля.
Нежно като порцелан.
А.Х.? - Адолф ... Хитлер.
Ко? - Личен подарък от Карл Валтер.
Хитлер го държал на бюрото си.
През цялото това време ме трепеш с шибания Хитлер ли, бе?
Откраднат от американски войник през 1945 г.
Какво не ти е наред, бе? - Запазен до момента.
Струва си всеки един цент. - Мислех, че не може да стане по-лошо, но е така.
Кой те изпрати? - Той не иска да знаеш?
Настоявам. - Никога.
Ще ме убиеш ли сега? - Не, Пам, само ще те гръмна малко.
Имам да си връщам.
Хайл Хитлер!
Хванах рибока! Хайде, момче!
Хванах го!
Джема ме доведе тук с причина. Не знам как, не знам защо.
Явно е имала основателна причина. По дяволите, това беше страхотно.
Виж, загуби си телефона - дребосък?
Но тя вече я няма.
Няма как да стигна толкова далеч, за да я спася,
така че нищо от това няма значение. Остана само едно парче от пъзела.
Отплатата.
Тук стана доста жечко.
Ликвидира ли целта? - Имаш предвид целите. Множествено число.
Маршал. - Здравей, Брет.
Не питай кой е, знаеш много добре кой е.
Къде е Маршал? - Кой, този с бомбата ли?
Който наричам - Кабум?
Сега е на голямо фирмено барбекю.
Липсват само двама членове. Ти и копелето, което ме поръча.
Предполагаш, че някой е над мен ли? - Ти си куче и трябва някой да те води.
Искам този, който те държи. Искам този, който уби Джема.
Мисля, че е Вентор.
Знаеш много добре - къде сме. - Да, и знам как да стигна до там.
Ще се видим след минутка, шибан кучи сине.
Големия шеф вероятно има поглед от гнездото,
но не искам да умра по онзи гнусен незабележим начин.
Нека се погрижим за това. Чрез разбиване на шибаната входна врата.
Това беше много добър план.
Ще му извадя очите!
ОПИТ 146
Спрете!
Бягайте!
Мога да го правя по цял ден, тъпако.
ОПИТ 147
Здравей, Рой номер 2!
Сбогом, Рой номер 2!
Рой номер 2 беше невъоръжен и знам със сигурност,
че не трябва да нося оръжие пред тези момчета.
Сър?
О, да - извинявай. Картата.
Достъп отказан!
Това е ... нещо май се ебава?
ОПИТ 148
Как е хавата?
Здравей, Рой.
И така. Тук ли мога да се прославя с видео на "Буч и Сънданс?"
Не.
Надеждата умира последна.
Това беше доста странно.
ОПИТ 149
Мръсен жилав шибаняк.
ОПИТ 150
Здравей красавецо.
Ти ми отряза главата на няколко пъти.
Някой трябва да е прилежната пчеличка.
Какво ще направиш по въпроса?
Каквото правя всеки шибан път.
Спомняш ли си онзи чекиджия как въртя меча и се мислеше за готин?
Инди го застреля, защото беше раздразнен, нетърпелив и не можеше
да му търпи простотиите. Помниш ли? - Да.
Мамка му!
Може би не знаете нищо за убиването с меч, с изключение на опит 15,
но убиването с меч боли далеч повече от изстрел.
И има един по-малко известен факт за мечовете.
Когато излизат, болката е в пъти.
Забавен факт: Харисън Форд се насра, затова застреля човека.
ОПИТ 151
Аз съм Гуан Ин.
И Гуан Ин направи това.
ОПИТ 152
Аз съм Гуан Ин.
И Гуан Ин направи това.
ОПИТ 153
Аз съм Гуан Ин.
И Гуан Ин направи това.
ОПИТ 156
Аз съм Гуан Ин и аз направих това.
И това дори не е най-лошата част.
Това е ... Вентор.
Човекът, който уби Джема.
Шибаняка, който нареди да ме убият в 150 шибани пъти.
Капитане, първото впечатление е, че това са първокласни стоки.
И начинът по който сте се разправили с тези първокласни професионалисти,
е наистина забележителен.
Трябва да се гордеете с усилията си, независимо от резултата.
Когато някой носи същите белези от битката, надявам се
това поражение, колкото и да е горчиво, поне да има някаква утеха.
Трябваше да помня тези глупости, защото бяха едни и същи всеки път.
Всички, които гледах как умират и се успокояват, а бяха много,
виждах едно общо нещо.
Изписано е на очите им.
В този момент възгледът им е един и същ.
Разкаяние, съжаление.
Какво бих могъл да направя? Какво не направих?
Всички наши добри намерения остават да кървят с нас.
Ако можехме в този свят да повторим всичко и да изтрием грешките си?
Ами ако реално имаше възможност за пренаписване на историята?
Адолф Хитлер, Пърл Харбър. - Чакай малко! Никога не съм
минавал този момент, така че всичко това е ново.
В чий ръце би поверил инструмент, толкова мощен като вретеното?
Имам вашия отговор, капитане.
В моите.
Човек, който знае бремето на човешкото страдание
и такъв като вас, който разбира ужаса на войната.
Кой по-добре да наблюдава и пуска такъв инструмент в действие?
Точно.
Съжалявам за д-р Уелс.
Водила ни е дотолкова, доколкото й е позволявала опорочената идеология.
Сладко момиче!
Дошъл сте тук и сте искал да напоите ръцете си с кръв, капитане.
И кръвта е навсякъде.
Просто не е моята.
О, това наистина е остро. Дори няма кръв по него.
Катана ли е? - Катана ли? Той е японски.
Този е китайски. - Нека не правим състезание. Меч е.
Брет?
Сега знам три неща. Първо:
Когато го видя този следващия път, мъка му.
Второ: Заседнал съм в нещо, наречено вретено на Озирис.
И трето: Шибаняка си няма идея, че работи.
Джема някак си ме вкара в този касов филм, но защо?
Тя възкреси мъртвия си съпруг Озирис.
Озирис става владетел на мъртвите
и отвъдното.
Аз съм Озирис.
Джема ме вкара във вретеното, за да ги спра, да спра Вентор.
Трябваше да се повтарям толкова дълго, нали? Докато го направя.
Тя ме обичаше ... Имаше вяра в мен.
Мамка му, тя все още вярваше в мен.
Знаеше, че можех да ги победя.
Жравейте! Трябфа ше науца се шия с мец.
Нямам си на идея какво казахте току-що.
Трябва да се науча да се бия с меч.
Има нещо очарователно във вас, което ми харесва.
На сутринта летя за Шанхай.
Имам само един ден. - Много може да се научи за един ден.
ОПИТ 158
ОПИТ 161
Аз съм начинаещ, но се уча бързо.
Този, който вледее мечът прави от него оръжие, Рой.
Мечът не е твое подобрение, а нищо повече от набор с ключове.
Имам известно обучение зад гърба си, но искам да поработя усилено.
В по-малки ръце острието на Джиан е просто
крехко парче закалена стомана.
Но при решителна схватка, важно е наблюдението на проницателните очи,
които се превръщат в инструмент за изтребление.
Имах много добър учител, но трябва да науча повечко.
ОПИТ 174
ОПИТ 198
ОПИТ 200
Здравей красавецо.
Предаваш ли се?
Нали не смяташ да се биеш с меч?
Харесва ми твоята увереност.
Обикновено съм малко по-бъбрив,
но ми се върти едно нещо на езика
и мисля да почака.
Става въпрос за стил.
Мамицата ти.
Исках да кажа това:
Аз съм Рой. И Рой направи това.
Леле!
Брет?
Надушвам кифлички. Надушвате ли кифличките?
Просто се разхождах
и вече съм сляп.
Прилича на двуметров еднорог. - Ти мръсен куче сине.
Той ще вземе ли оръжието? - Няма.
И той знае ли защо? - Не.
Защото, той с кеф ще ти избие мръсната душичка.
Как е възможно?
Как мислиш?
Вретеното. Тя го е активирала. - И тя ме изпрати.
Тя ме вкара вътре, за да те спра.
После я уби, защото знаеше какъв си, Вентор.
Потенциален тиранин, решен да преправи целия свят.
Шибани либерали.
Преди да пусне куклата си - Мери, направи ли си труда да спомене,
че реакцията на вретеното, продължи ли дълго, може да унищожи света?
Не се притеснявай, умнико. Кагато света свърши, няма да го видиш.
Вретеното ни дава силата на Бог да прекроим целия свят, без трагедия.
Адолф Хитлер, 11 септември. - Заври си шибаната реч в гъза.
Миналото си е минало, Вентор. Така е създадено, за да остане зад нас.
Живеем и се учим от него.
И го казва отсъстващият съпруг и пропадащ баща.
Не мисля, че ще имаш някакъв интерес да промениш нещата.
А ми синът ти? - Синът ми ли?
Малкия Джо, знаеш?
Ако правиш всичко тук, за да ме убиеш, кой ще спаси него?
Никога не ми е хрумнало, че Джо може да е в опасност.
След милион години не бих се сетил, че ще се фокусират върху него.
Ще убия Вентор и всички онези шибаняци 1000 пъти, ако го наранят.
Сър, сър, зад преградата, сър. Не можете да отидете там, сър.
Виж, приятелю, трябва да спреш.
Колко ли пъти съм го оставял да умре?
Синът ми!
Това е моят син! Трябва да спася сина си!
Не!
Ето го и него.
Краят на света.
Защо не?
Моят така или иначе свърши.
Усещам го. Не само смъртта, но как се разпадам.
Всяко мое парче се разделя и продължава заедно с всичко останало.
Няма къде да избягам, защото човекът, който може да помогне, е мъртъв.
И какво, отмъстих ли?
Аз съм този, който я уби. Не Вентор, аз.
Убих я, като избягах от връзката ни.
Преди да отгледаме нашия син. Убих я ...
Когато не й се обадих.
Аз съм причината тя да е мъртва.
Аз съм причината Джо да е мъртъв.
Аз съм причината за края на света.
ОПИТ 205
За какво е всичко?
Защо изобщо да опитвам?
Нищо u никога няма да има значение.
Не и, ако изгубиш всичко, което някога си обичал.
Не и, когато си отговорен за края на човешката раса.
Добра работа, задник.
Не - може - ли - човек, да - се - наспи - добре - поне - веднъж?
Значи така?
Това ли е, а?
Ще стоиш така и ще се съжаляваш завинаги ли? Ден след ден?
Няма ли да направиш нещо, макар че не правиш нищо?
Не.
Можеш ли?
Ще направиш ли нещо?
Времето не означава нищо сега. Вече не работи срещу мен.
Крадат ми колата!
Никога не си познавал сина си, така че ...
не остана нищо друго.
Това е повече, което някога си заслужавал.
Хей, Джо!
Рой, какво правиш тук? Какво е станало?
А ... нищо, скочих през прозореца.
Ще ходиш ли на училище?
Нека се досетя. Спортен турнир. - Че откъде знаеш?
Че къде мислиш, че отивам? - Играч ли си?
Абсолютен маниак.
Виждал съм те на X-box-а, но не исках да казвам на майка ти.
Харесвам класическите игри от 80-те, като:
Променен Звяр и Двоен Дракон. - Уличен Боец?
Тя ми е любимата.
На мен също. - Така ли?
Да.
Но харесвам и от новите. - Хей, Рой!
Мислиш ли, че мама ще се ядоса, че не съм ходил на училище?
Знаеш ли какво? Направо, ще откачи.
Но аз ще те покрия, става ли?
Става. - Но без повече бягане, ясно?
Ясно.
Ясно? - Ясно.
Добре, хайде тогава да джиткаме на Уличен Боец.
Ще умреш! - Не, ти ще умреш!
Ще умреш и ще загубиш.
Прецаках се, но все още съм жив.
Тази игра е толкова дърта! Как й беше името? Глака ли?
Галага. Галага.
Точно в лицето!
Все пак спечелих. - Разбира се.
Kей.O.
Ти спечели! - Защо ти харесва толкова тази игра?
Има много бръмбъзлъци които те гонят, а ти трябва да ги убиваш.
Трябва да увеличиш магията. - Супер аругола.
Аругола ли? - Аруген.
Отново те омагьосах!
Аруген!
Как ... - Ти спечели!
Тук става трудно. - Да, точно така. Това е момчето ми.
Знаеш ли какво? Нека ти покажа как става.
Ще те нападнат ли?
Нямаш си и на идея.
Не се страхувам от теб. - Умен си за момче, което не ходи на училище.
Имам си начини.
Отново те размазах.
В крайна сметка и аз съм майстор.
Исках да се върна към всичките години, които пропуснах.
Имаше на Джема изражението,
нейната проницателност и чувство за хумор.
Слава Богу.
Тогава го видях да се смее и видях себе си.
Като отражение.
Гледам как собственото ми лице ми се усмихва
и разбива сърцето ми.
Бих правил това вечно. И бих могъл.
Ето така завършихме деня и повече от дузина пъти.
Никога не ми омръзна.
Харесва ми как заспива когато всичко свършва.
А той дори не помръдва.
Искам да му кажа, че съм му баща, както преди, но се страхувам.
Боя се, че няма да ме погледне отново така.
Не искам да виждам отново това, което видях в очите му.
Затова не му казах - нищо.
ОПИТ 249
Искам някога да имам лодка и да кача мама в нея.
Така че никъде да не ходи.
Бих искал да наема такава.
Ще наемеш ли? - Лодка ли?
Да И ще изведем мама.
Защо пък не? - Кога?
По всяко време, приятелче ...
Казвам му - този уикенд.
Ще изпратим съобщение на мама, и всички отиваме на пътешествие.
Както обикновено се случва.
Джоуи ...
Знаеш ли, майка ти ... - Да?
Знаеш ли по какво работи майка ти? - По вретеното на Озирис?
А знаеш ли какво прави?
Не може да говори за това, било е супер тайна или нещо такова.
Но я чух да казва, че то може да унищожи всичко
като целия свят, ако са невнимателни.
Би ли повярвал в това?
Да, бих.
Искаше ми се да не вярвах.
Майка ти вярваше в нещо и аз я подведох.
Какво имаш предвид?
Снощи, майка ти ... - Тя не се прибра.
Знам. - Има си ново гадже ли?
Не. Няма нов приятел.
Ще разбере ли за училището?
Тъй като ме следеше така. - Да, но ...
Не е поради тази причина.
Така че, защо? - Не знам.
Видях те и исках да говоря с теб. Не общуваме много.
Защо мислиш, че те следях?
Защото мама каза нещо на сутринта.
Чакай, какво? - По телефона. Беше странна.
Каза, че ще имам проблеми, така че трябва да те намеря.
Джо, мама е. Вдигни си телефона, моля те.
Не знаех за какво говори. - Говори ли с мама днес?
Нещо странно ще се случи днес, искам да се обадиш на Рой, става ли?
Колко часа беше? - Не знам.
Ще ти напиша номера му, но ми се обади отново. Чао скъпи.
Друже, покажи ми телефона си.
Мама * 7:03 сутринта
Била е жива когато съм се събудил!
Вентор не я е убил.
Още не беше мъртва.
Не се тревожи, синко. Ще се върна за теб.
Ще се върна и за двама ви.
Ти я уби.
Как, по дяволите стигна до тук? - Къде е? Къде е тя?
Унищожавате доказателствата ли? - Опитвах се да разбера какво прави,
как е успяла да задейства вретеното ... - Млъкни, Брет!
Продължавай. Продължавай, бе!
Не разбрахме как работи вретеното на Озирис.
Не можем да контролираме верижната реакция, която започна.
Тя някак си го саботира и сега не може да се овладее.
Шибан кучи син.
Вретеното работи.
Ти си. Тя задейства липсващата част от теб.
Как иначе би влезнал в устройството?
Как ...?
Колко пъти мина през това, за да стигнеш до тук?
Твърде много. - Работи.
Тя беше жива поне 14 минути, след като се будя.
Имам време да я спася.
Добре. Нека го направим.
Само Джема може да го спре, а аз имам 14 минути да стигна до нея.
Какво чакам тогава, атака!
Шибания Батман направо се метна.
Лети, проклето копеле. Лети!
Имам 12 минути и половина. Може ли по-бързичко?
Дай газ, бе!
Хубав полет, кучко.
И сега искам едно истинско Kей.O.
Дони Брук. Кралска битка.
Докарах ги всички на куп, за да не губя време и мамито им да разкатая.
Чаках за този момент адски дълго време.
АРУГЕН ...
Много ми харесва, но нямам цял ден.
Хей, Брет!
Дойде за мен.
Направи го.
Ти дойде за мен.
Колко опита ти отне? - Само един.
Нямаме много време. Хайде!
Не можех да ти кажа. Те ме наблюдаваха.
Цяла нощ трябваше да се промъквам из лабораторията.
Едвам ти изпратих книгата.
Достатъчно беше.
Мисля, че Вентор изпрати някой при Джо.
Никой не успя да отиде, Джема.
Джо е добре.
Ходи на училище за видео игри, но е добре.
Откъде знаеш това?
Харесва едно момиче от класа на име Камил,
което му показва всички автобусни спирки до училище,
но се страхува да я покани на среща.
Той и приятелят му Уайат излъгаха преди няколко седмици
за тяхната възраст, за да стигнат до турнира по пейнтбол.
Помниш ли онези синини по врата му?
Каза, че нещо го е ухапало.
Карахте се миналия месец за скейтборда, който счупи китката му
и сега издава един странен звук. - Така е.
Обича кучета, особено мопсове
и смята, че трябва да спасите едно.
Преди година за рождения ти ден
нарисува с акварелни боички ,,Звездна нощ" на Ван Гог,
защото знаеше, че това е любимата ти картина.
Смята, че мама работи усилено и се усмихва малко.
Но това момче наистина много те обича.
Как мога да спра това, Джема?
Това не е спирка, Рой. Това е рестартиране.
Използвах твоята ДНК като липсващата част от вретеното.
Какво означава това? - Да влезеш в ядрото на вретеното,
тогава на теория
пространствено-времевият континуум трябва да бъде занулен и рестартиран.
Теоретично ли? - Не знам.
Честно казано, не знам - Рой.
Цялото нещо се случи много бързо. Просто се опитах да спра Вентор.
Дори не знаех дали работи, докато не се появи.
Съзнавам, че те видях едва снощи.
А аз от почти цяла вечност.
Не знаех какво да направя, към кой другиго да се обърна.
Познавам един човек, а това си ти - Рой.
Познавам един човек, а това си ти,
но не знам какво ще му се случи, ако отиде там.
Но знам какво ще стане, ако не отида.
Видял си го. Краят на света.
Да. - Как изглеждаше?
Всичко, което можеш да си представиш, но милион пъти по-лошо.
Ще започне ли действието, ако влеза в него?
Ще се занули и ще бъдете в безопасност с Джо ли?
Би трябвало да е така.
Може би не трябва да го правиш.
Може да спреш да съществуваш.
В такъв случай ...
дай ми една целувка и кажи, че ме обичаш.
Обичам те.
Да ме изчакаш, става ли? - Ще те изчакам.
Какво чакам - по дяволите, да тръгвам тогава.
Букви и Превод: M®tal Kombat ПЪРВОИЗТОЧНИК ®
Ш
ШЕ
ШЕФ
ШЕФС
ШЕФСК
ШЕФСКО
ШЕФСКО Н
ШЕФСКО НИ
ШЕФСКО НИВ
ШЕФСКО НИВО
Посветен на Росалинд "Роз" Грило 1943 - 2019
красива - незаменима - незабравима
О, сребърна пепел
в празната чаша
... просто ми кажи
че си само ти ...
че ти целуваш
окото ми
за лека нощ или просто за довиждане
само времето, само времето
може да покаже. И не, не бебче
само времето може да покаже
само го ... завърши
част от пътя
не искам ... да посядам
и никога ... не ми казвай като преди
че е за довиждане, трябва да е за повече
само времето, само времето
може да покаже. И не, не бебче
само времето може да покаже
Не вярвам, че нещо ще се промени
... но ще те чакам
... там пред входната врата
... нали скъпа, ще дойдеш на срещата
... но все пак мога да кажа,
че нещо не е наред, и нещо се обърка
моето, моето, моето бебче
... идвам от много далеч
... и искам да ти кажа
... че ти ми взе ума
по начина, по който изглеждаше, ще ме оставиш ли отново
само времето, само времето
може да покаже. И не, не бебче
само времето може да покаже
Просто в тази ... нощ