Mrtev je! Pridi!
Kaj ...
Pa se dviga!
Od kod sploh si?
Želi, da mu pomagava poiskati tiste zvezde.
Nori?
Dolžnost je zahtevala, da se vrnem v Srednji svet.
Iz domovine me niso pregnali vilini. Orki so me.
Je bil to znak kralja vašega ljudstva?
Moje ljudstvo nima kralja.
"Vse oddaljene postojanke se razpustijo."
Si šel še zadnjič na razgled?
Veliko se je spremenilo, glavni čuvar.
Toda možje, ki živijo tu, se niso.
Kri tistih, ki so stali z Morgothom, še vedno temni njihove žile.
Nekdo je izkopal ta prehod. –Nekaj. Ljudje niso storili tega.
GOSPODAR PRSTANOV: PRSTANI MOČI
Zmigaj se!
Ti! Priveži ga!
Vrzi ga k ostalim! –Ti ga vrzi k ostalim!
Včeraj sem imel sončno izmeno.
Ostal boš na soncu, dokler ne boš črn kot premog,
če bo Adar tako želel. –Potem pa bom za Adarja.
Toda ne zate!
Za Adarja.
Počitka je konec, lenuh.
Zdaj pa koplji.
Saj živi.
Najini gostitelji. Rešitelji ali ugrabitelji?
Ni strupeno, če te skrbi to.
Vsaj ne za ljudi.
Ena izmed Eldarjev. In to na moji ladji?
Res so čudne plime.
Za kakšno plovilo gre? –Sprostite se.
Dolžan sem vas varno dostaviti svojim vladarjem.
Oni vam bodo odgovorili, ne jaz.
H kateremu pristanu plujemo?
Sami si poglejte. Skoraj smo že tam.
In kje je to?
Dom.
Kaj je ta kraj?
To je lahko samo en kraj.
Dežela zvezde.
Najbolj zahodno od vseh kraljestev smrtnikov.
Otoško kraljestvo Númenor.
Omilite hitrost!
Je to vilinka? –Ne glej je.
Od kdaj ljudje, kot sem jaz, gradijo takšna kraljestva?
Ti ljudje niso kot ti.
V Veliki vojni so tvoji predniki stali ob Morgothu.
Ti ljudje so stali ob vilinih.
Za nagrado jim je Valar podelil ta otok,
ki se je od takrat zelo spremenil.
Mar zaznavam kanček zavisti?
Ne zavist.
Žalost.
Nekoč so vilini svobodno prihajali in odhajali s teh obal.
Naši ljudje so bili kot rodbina.
Delili darove, znanja.
Kaj se je zgodilo?
Númenor je začel odvračati naše ladje.
Čez čas so prekinili vse stike.
Zakaj?
Mogoče bova pravkar izvedela.
Hodita naprej.
Ne želita se izgubiti tu brez spremstva.
Daj ga k ostalimi.
Prevroče je.
Potrpežljivost.
Smo moški in ženske Númenorja.
Predlagam, da za trenutek pozabiva na zgodovino
in se zadrživa.
Nikar jih ne poskusiva razburiti.
Vojvoda, vladajoča kraljica je zasedena.
Kot tudi svetnik Pharazôn. Predlagam vam, da ...
Poklekni.
V Númenorju nihče ne kleči.
Oprosti.
Govori, vilinka.
Predstavi se.
Galadriel iz Noldorja.
Hči zlate hiše Finarfin.
Poveljnica Severnih vojska vélikega kralja Gil-galada.
Halbrand.
Iz Južnih dežel.
Človek in vilinka skupaj?
Nastopile so okoliščine ...
Sopotnika sva po naključju. Spoznala na odprtem morju.
Vaš vojvoda naju je rešil pred gotovo smrtjo.
Prosiva le, da Númenor še naprej kaže milost
in nama omogoči plovbo z ladjevjem do Srednjega sveta.
Minilo je več generacij, odkar je ladja Númenorja
dobila dovoljenje za takšno potovanje v imenu vilina.
Ravno zaradi vilinov ste dobili ta otok.
Kaj? –Seveda se lahko odrečete nekaj deskam in vrvem.
Našim prednikom ni bilo nič dano.
Ta otok so plačali s krvjo svoje rodbine.
Kar želi reči vilinka ... –Če je kri cena prehoda,
jo bom dala.
V vsakem primeru bom odšla.
Dobrodošla si k poskusu.
Ne potrebujem vaše dobrodošlice.
In ti se hitro otepaš svoje.
Straža! –Prijatelji.
Zdi se mi, da najin odhod predstavlja nekaj zapletov.
Mogoče bi bilo bolje, če ostaneva ...
Ostaneva? –Dovolj dolgo, dobra kraljica,
da imate vi in vaši svetniki zadosten čas
za pretuhtanje najine prošnje.
Morda nekaj dni?
Tri dni. In vilinka bo omejena na palačo.
Jaz že ne bom ujetnica. –Raje bi pokleknil žrebcu,
kot da bi hotel zapreti mogočne poveljnice Severnih vojska.
Zato boš Númenorjeva gostja.
Vojvoda.
Moja hvaležnost.
"Dobra kraljica?"
Južne dežele bodo čez tri dni še vedno tam.
Pa bodo ljudje? –Razglej se. Raj je.
Poln priložnosti.
Res pričakuješ, da bom skočil s tabo nazaj v peč?
Skočil si v morje, da rešiš eno življenje.
Jaz jih želim mnogo.
Svoj spokoj iščem dlje, kot si misliš.
Prosim, zavoljo obeh, naj ga obdržim.
Mogoče bi spokoj koristil tudi tebi.
Če ne drugega,
poskušaj si ne ustvariti novih sovražnikov.
To zadevo bi bilo pametno rešiti hitro.
Samo ena vilinka je. –Za plaz je že dovolj en kamen.
Nikar si ne želiva privabiti nazaj oblak vašega očeta.
Povej mi o tej vojvodi.
Njegovo ime je Elendil.
Prvotno plemiškega rodu, sedaj varuh morja,
s sinom, če me spomin ne vara, ki je na poti, da mu sledi k služenju.
Potegnite!
Skupaj, zdaj!
Potegnite!
Če želite mesto v moji straži, boste mogli hitreje vleči jadro!
Dajmo, pripravniki!
Skupaj, zdaj!
Isildur ...
Isildur!
Kdorkoli si pribori mesto v morski straži,
postane več kot samo zaščitnik Númenorja.
Ne tiste!
Imrahil!
Levi bok! Povlecite ga na levi bok!
Valandil! Ontamo!
Pomagajte! Povlecite!
Koordinacija, pripravniki! Nazaj na delo!
Ni hujšega gospodarja od morja.
Morje ima vedno prav!
Ubogi Imrahil.
Njegov oče ga bo vrgel na kamenje.
Slepa sreča, da se mu Isil ne pridruži.
Jaz? –Tvoj um je bil danes spet krvavo oblačen. Za kaj gre?
Samo željan sem iti tja. To je vse.
Samo še devet dni.
Če prestanemo morski preizkus, bomo čez štiri leta že častniki.
Čez deset pa že imeli svoje poveljstvo.
Zame prej kakšnih osem. –Prej osemnajst.
Isildur! Tvoja sestra je tu!
Tukaj si!
Berek, fant moj.
Poglej, kdo je za spremembo odložil risalnik.
Ni ti bilo potrebno priti samo zaradi mene.
Isil, pivnica? –Ne, vidva kar.
Poišči naju kasneje. Ti pa ne bodi kot tvoj brat.
Še vse življenje imaš časa biti stara služabnica.
Ali pa mlada.
Kaj ti počneš tu? Kje je oče?
Zvesti verjamejo, ko odpadejo cvetovi Belega drevesa,
to ni nekaj samoumevnega,
temveč gre za solze samega Valarja.
Živi opomin, da so njihove oči
in njihova sodba vedno uprta v nas.
Pa ti verjameš v to?
Po mojih izkušnjah je nespametno živeti življenje
z razbiranjem znakov in znamenj.
Elendil, neobičajno ime.
Z naših zahodnih obal, kajne?
Izvira od tam. –Prosim, povej, kaj pomeni.
"Ta, ki ljubi zvezde."
Kar pa ni edini prevod, kajne?
V starodavnem jeziku Eldarjev,
lahko prav tako pomeni vilinbrat.
Pa si? Vilinbrat?
Sem zvesti služabnik Númenorja.
Pa vseeno, čeprav so bili vilini nezaželeni na naši obali
že od vladavine pradedka mojega dedka,
si se odločil s to potezo prelomiti to. Zakaj?
Morje jo je postavilo na mojo pot.
In morje ima vedno prav.
Morje ne more zagrešiti izdajo.
S spoštovanjem, vladajoča kraljica,
glede na okoliščine sem storil samo to,
za kar sem verjel, da je najbolj preudarno.
Če, Elendil, je to res tvoja želja,
potem te bom morala prositi, da opraviš služenje.
RAZMEJNO MORJE
JUŽNE DEŽELE
Ti prehodi vodijo vse do Horderna.
Verjetno onkraj.
Tako so očitno ušli našemu opaženju.
In se zaščitili pred soncem.
Nekaj iščejo.
Morda nekakšno orožje?
Ne bi vedel.
Toda plenijo vas za vasjo
in se vsako noč mučijo, da najdejo to za svojo vodjo.
Tistega, o katerem Orki govorijo s skorajšnjim čaščenjem,
celo s spoštovanjem, če bi bili Orki sposobni česa takega.
Zdi se, da ima Morgoth naslednika.
"Adar."
Zakaj bi Orki svojo vodjo označevali z vilinsko besedo?
Sauron naj bi imel v starih časih veliko imen.
Morda je to eno izmed njih.
Tukaj je na delu več, kot lahko vidimo.
Ob prvi priložnosti, ki jo ima kdorkoli od vaju,
da pokukata nad jarkom, jo izkoristita.
Poiščita najbližji drevored
in ko bo sonce najbolj močno, bomo pobegnili.
Če vsaj eden od nas pride domov,
se lahko vrnemo s silo
in pometemo sovražnika iz teh dežel, kot sol z mize.
Zaveži svoja usta in koplji, vilin!
Te korenine nam blokirajo pot. –Pa jih iztrgajte!
Iztrgajte celotno smrdljivo drevo!
Podiranje drevesa bo upočasnilo naš napredek. Raje ga zaobidimo.
Kar poskusi, vilin. Razparal ti bom hrbet!
To drevo je zraslo iz zemlje veliko preden ste se vi splazili
iz katerega koli bednega kraja so vas že vzgojili.
Zaslužilo si je svoje mesto v teh deželah.
Dobro, vilin.
Zelo dobro.
Pokazal si moč.
Svoji druščini si pravkar priskrbel zalogo vode.
Nikar se ne boj.
Zagotovo ste žejni.
Tako ...
Drevo.
Prekleti divjaki!
Jaz ga bom posekal.
Jaz ga bom posekal!
Odpusti mi.
Ti boš obvestil Pharazôna, da je pobegnila.
Zadnjič sem ga že obvestil. –Tisto je bil pes.
Modreje bi bilo ukrasti s pol večjim jadrom.
Tisti enojec vas bo spravil komaj iz pristana.
Zagotavljam vam, da je to izboljšava mojega prejšnjega načina plovbe.
Vseeno vam ne morem dovoliti.
Žal me je kraljica zadolžila,
da poskrbim, da ne povzročate nadaljnjih motenj.
Mislim, da to vidi kot kazen.
Potem imam z njo le nekaj skupnega.
Obe si želiva, da me ne bi pripeljali sem.
Bom kar tvegala s tistim enojcem.
To mi ne bi prepustilo nič drugega kot da zavpijem po vaši straži.
Kaj pa v primeru, da vaše besede ne bi prišle iz grla?
V primeru, da pridejo,
boste nazaj v palači v okovih in še celo dlje od svojega cilja.
Kdo je ta smrtnik, ki govori z mano, kot da me vsaj malo pozna?
Imam hčerko, ki teče hitro in sina, ki teče na slepo.
Vaše oči so osupljivo podobne obema.
Kje in kako tečem se vas ne tiče.
Kjerkoli je bolje kot tukaj,
kjer me sovražijo vsi, ki me vidijo.
Zato pokličite svojo stražo, ali pa se mi poberite s poti.
Ne sovražijo vas vsi, gospa.
Govorite vilinsko?
Kjer sem odraščal, jih govori veliko.
Še vedno se poučuje v naši dvorani izročila.
Še vedno vklesano na kipih po mestu, če pogledate natančno.
Vaša dvorana izročila, kako daleč je?
Četrt dneva ježe.
Kaj točno iščete?
Ste rekli "ježe"?
Povem vam, da na otoku ni človeka, ki pozna to obrt bolje od mene.
Premetaval bom premog, če bo treba, cepil drva,
oblikoval morsko sidro, brezplačno.
Trdnejše bo od vsega do zdaj. Kaj pravite?
Tukaj sem, da začnem na novo.
Dajte mi to priložnost, prosim.
In ne bom pozabil tega.
Močno srce imaš, fant.
Toda dokler si ne prislužiš cehovskega grba,
v Númenorju ne moreš kovati jekla.
To je on, kajne?
Poba, ki je plul z vilinko?
Saj gre zate, kajne?
Vsekakor kaže tako.
Kako ti že pravijo? –Odvisno.
Odvisno od česa?
Kako blizu sva si.
In kako blizu sta si z vilinko?
Drži se te sreča, malovrednež.
Zastonj plovba na naš otok, jéš našo hrano,
piješ naše pivo ...
Kaj boš vzel naslednje?
Našo deželo? Blago?
Ne pozabi vaših žensk.
Poglejte si njegov jezik.
Kot kaže si z vilinko le nista tako blizu.
Stavim, da si raje želi nekoga boljšega rodu.
Prav imaš.
Tukaj sem.
Sem gost na vašem otoku
in vam nisem izkazal niti malo hvaležnosti.
Kaj pravite na to?
Nekaj naslednjih rund plačam jaz!
Nisi tako slab, malovrednež.
Potem pa bolje, da se umaknem,
dokler še imate toplo mnenje o meni.
Možje, dame, lep dan!
Ej, malovrednež.
Si res mislil, da ne bom opazil?
Zdelo se mi je vredno poskusa.
Vzemi.
Nočem nobenih težav.
Malce pozno za to, ne?
Mislim, da res.
Prosim, nikar.
Zakaj ne, malovrednež?
Pojdite!
Reci mi Halbrand.
Tukaj!
Iščeva vse informacije, ki jih morda imate o tem.
Bom pogledal.
Niste rekli, da je dvorano izročil sestavil sam Elros.
Precej izjemno je.
Seveda.
Poznali ste Elrosa.
Nenavadna duša.
Toda vedno sem si bila bližje z njegovim bratom.
Izjemno.
Hvala, ker ste me pripeljali sem.
Zahvalite se prejšnjemu kralju.
Zaradi njega niso porušili tega kraja.
Zvest je bil vilinom?
Je zvest.
Zaradi tega smo ga izrinili s prestola.
Pravijo, da te dni preživlja v stolpu.
Izgnanec v lastnem kraljestvu.
Tukaj.
Kaj je to?
Poročanje človeškega vohuna, ki je bil vrnjen iz sovražne ječe.
To je narisal. Kot izris nahajališča stolpa.
Čakajte malo. Saj sem slepa.
Nobeno znamenje ni.
Zemljevid Južnih dežel je.
Kot je dejal Halbrand.
In napis?
Črnorek je.
Ne govori le o kraju, temveč tudi o načrtu.
Načrt, s katerim bi ustvarili lastno kraljestvo,
kjer zlo ne bi samo obstalo, ampak tudi uspevalo.
Načrt, ki naj bi bil izveden v primeru Morgothovega poraza ...
S strani njegovega naslednika.
Galadriel? –Huje je kot sem predvidevala.
Potem so Južne dežele v veliki nevarnosti.
Če se je Sauron zares vrnil,
so Južne dežele zgolj začetek.
Nihče ne zaide s poti ...
In nihče ne hodi sam. –Tako je.
Nihče ne zaide s poti ...
In nihče ne hodi sam.
Nihče ne zaide s poti ...
In nihče ne hodi sam.
Nihče ne zaide s poti ...
In nihče ne hodi sam.
Nihče ne zaide s poti ...
In nihče ne hodi sam.
Nihče ne zaide s poti ...
In nihče ne hodi sam.
Nihče ne zaide s poti ...
Torej ni nič boljše.
Ne moreva nositi voza brez tebe.
Pustilo se nas bo za sabo.
Še nobenega Brendinoga se ni pustilo za sabo.
Veš, ko sem izgubil Rožo,
se je zdelo kot da so se mi kolesa izpod nog odlomila.
Potem pa sem na trati zagledal tebe.
Prav na tej jasi.
Tistega dne si bila tako lepa.
In v trenutku
sem vedel, da se bom postaral s tabo, Zlatíca.
Uspelo nam bo priti do nasada.
Vsem nam?
Vsem nam.
Kako?
Ostal bom na čelu karavane.
Pa še Nori imava.
Ne! Ko si tisto dekle nekaj zapiči v glavo,
jo nič ne ustavi.
Samo eno taco pomoli na tisto knjigo
in bo stari Sadok s tvojo kožo naredil nove strani.
Imaš boljšo rešitev? Jutri je selitev.
Če mu želiš pomagati z zvezdami, je najboljše upanje tista knjiga.
Nočem mu pomagati.
Velikan je s slankastim temperamentom,
ki včasih umori kresničke. –Po nesreči je bilo.
Jaz pravim, da je najbolj smiselno, če ga napolniva s hrano
in ga napotiva k najbližji človeški vasi in "Zbogom, tujec."
Ne spada tja. –Kam pa?
Ravno to poskušam izvedeti. –Zakaj moraš ti?
Kakšen smisel je tvegati zanj še bolj kot že sicer?
Nekaj je razumno, Popi, nekaj pa srčno.
Obstaja zdrav razum in nesmisel.
Če pa ti je zmanjkalo prvega, si ga lahko sposodiš od mene!
Raje si iz tiste knjige sposodim nekaj zvezdnih kart.
In ti mi boš pomagala. Ali pa bi raje, da povem Malini,
da si ji ti v namaz za prste dala ognjeno zel?
Bom stražila.
Pojdi.
Ne bi morali ta trenutek dajati govora, g. Rovšnik?
Vsekakor. Samo nekaj moram vzeti iz svojega voza.
Dobra ideja, le dajte. Vzemite iz svojega voza!
"Spočite noge in polni vozi?"
Ne ...
"Polni vozi in še polnejši trebuhi."
G. Rovšnik!
Kaj je zdaj? –Nič, samo vsi čakajo.
Ste nared?
Ja, skoraj sem končal.
Koliko vam je še ostalo na levem?
Samo še malo?
Povej jim, da sem skoraj nared.
Točno. Ne! Mislila sem glede leve. Ja.
Jim takoj povem, vi pa naravnost k temu.
Pomiri se in si privošči kostanjevo pito.
To pa je nenavadno dekle.
Zelo prijetni, spoštovani brkonogi.
Na tej jasi je minila še ena letina,
ki nas je pustila s polnimi vozi in še polnejšimi trebuhi.
Pri nekateri še polnejših, če smo povsem iskreni.
Kaj še ...
Mesec je že poln,
zato previdno, kje boste kasneje izvajali vragolije.
Na ogled bo celotnemu taboru.
In nihče si ne želi tega.
Samo šalim se.
In zdaj, preden pričnemo naše naslednje potovanje,
se spomnimo tistih iz prejšnjih selitev,
ki so zaostali.
In če bo kateri brkonog zaostal za to selitvijo,
ga bomo prav tako nosili
v naših srcih in spominih.
V življenju jih nismo mogli čakati.
Ampak tukaj, zdaj, v naš krog pozdravljamo ...
Milesa Svetlojabka.
Obtičal v snegu gorskega prelaza.
Čakamo nate.
Srečko Plesobrat.
Rmana Plesobrata.
Strapa, Devis
in Linenko Plesobrat.
Nekega deževnega zimskega dne jih je odnesel plaz.
Čakamo na vas.
Narcisa Rovšnik.
Volkovi. –Čakamo nate.
Druda Okrobuš. Pojedla je sončno rumene jagode.
Čakamo nate.
Blovo Mehavinski.
Čebele.
Vsi smo ga imeli radi, vendar je bil bedak.
Čakamo nate. –Čakamo nate!
Ma Jasica. Izdelovala skulpturo ...
Čakamo nate.
Nori?
Lagala si, kradla in med nas pripeljala nevarnega tujca.
In lagala je. –Je že rekel to. –Če pa je res.
Ne, izgubljen je bil. Poškodovan.
Kaj pa naj bi storila? Ga pustila tam?
Moraš priznati, Sadok, da je to precej izjemno.
Si že kdaj slišal, da bi bitja padla z zvezd?
Slišal sem za bitja, ki se vračajo na zvezde.
Nikoli pa za obratno.
Zelo zaskrbljujoče.
Kaj pa zvezde na tej strani?
Kaj piše, da pomenijo? –Nič.
Strani so zažgane. Zakaj jih nisi sama prebrala?
Mislila sem, da bomo kasneje imeli čas. –Kdo vse?
Nihče drug. Samo jaz, moj prijatelj je.
Ne potrebujemo prijateljev, dekle.
Preživeti moramo.
Brez prijateljev, čemu sploh preživimo?
Dobri mali brkonogi, držimo se poti in bežimo pred vsako nevarnostjo.
Bog ne daj, da enkrat raziščemo nekaj novega!
Elanor Kellamark Brendinoga!
Naš način nas je ohranil pri življenju tisoč let.
Naši zakoni so jasni.
Vsak brkonog, ki jih prekrši, se ga vrže iz karavane.
Naši zakoni so res jasni. Ampak ...
Gdč. Brendinoga je še mlada.
Kolikor ji mora na stopalih še zrasti dlak, ji mora med ušesi tudi pamet.
Jutri odrinemo po načrtu.
In voz Brendinogov bo šel z nami.
Na repu karavane. –Na repu? –Na repu.
Počakaj zdaj malo, Sadok.
Pogovoriti se morava o tem.
Si s tem mislil povsem na repu ali na sredi repa?
Mislil sem na repu.
Morda si pravkar vpisala naše ime v knjigo zaostalih.
Z razlogom je prišel k nam.
Resno, Nori?
V tem vidiš usodo?
Misliš, da so se te zvezde dotaknile?
Misliš, da si posebna? Samo otrok si.
Vem, da nisem posebna.
Vem, da sem samo ena majhna brkonoga v širnem svetu.
Ampak on je poseben.
Čutim lahko.
Moje drago dekle.
Če tvoje srce kdaj ni bilo kot očetovo.
Toda odreže se ravno najvišje mlečke.
Čas je za spakiranje.
Joj, ne!
Umrla boš, kraljica! –Ne!
Joj, ne! Galadriel! –Porazila te bom!
Joj, ne!
Izvoli tole!
Galadriel?
Tista Galadriel? Poguba orkov?
Pozabi za koga je poguba. Zakaj je v Númenorju?
Čaka na ladjo do Srednjega sveta.
Vladajoča kraljica me je povišala v vojvodo palače,
da medtem pazim nanjo.
Pripeljal si vilinko in te je Míriel povišala?
Kdo jo bo pospremil nazaj?
Iščeš povišico, pripravnik?
Še devet dni do morskih preizkušenj.
Povej mu. –Si pripravljen?
Bojim se, da se je naša rodbina s severa drznila sama povabiti
na pojedino pred tvojim odhodom.
Če ti je prav? –Razmišljal sem, da bi odložil.
Odložil? –Mogoče za letni čas.
Si ti vedela za to?
Na trenutke ga poslušam, zato ja, sem posumila.
In mi nisi šla povedati? –Samo razmišljam o tem.
Govoril sem z Eärien.
Zadnje čase nosim tudi svoje breme, oče.
Je to res tako tragično? Anárion pravi,
da si ti dvakrat odložil ... –Anárion?
Kaj ima tvoj brat s tem? –Nič. –Malo več kot nič že.
Hvala.
Ljubi Bog.
Ti povem, kar sem njemu.
Na naših zahodnih obalah ni ničesar za nas.
Preteklost je mrtva.
Ali živimo naprej ali pa umremo z njo.
In misliš, da je bilo enostavno pregovoriti mojstra ladjevja,
da si kos tej nalogi? –Nikoli te nisem prosil za to.
Pa si me, ko si se zapletel s kraljičinimi stražarji.
Oni so začeli! –Ali pa te vrgli iz usposabljanja jezdenja.
Nisem bil kriv jaz! –V bistvu ima Isil prav.
Nisem govoril s tabo!
Oprostite, vojvoda. –Kaj?
Sporočilo za vašo hči Eärien.
Vem, da imaš dvome, sin.
Ampak ali mi ne moreš zaupati, da si v srcu želim le najboljše zate?
Vodni del tega sveta zna zaceliti tudi najgloblje rane.
Kot je zacelil tvoje?
Čez devet dni, ko se pričnejo morske preizkušnje
in tista ladja odpluje, boš ti na njej.
Oče. –Kaj je?
Postala sem vajenka.
Sprejeta sem v ceh graditeljev.
Kako? Mislil sem, da si ceh ni nikoli premislil.
Isildur me je prepričal, da se ponovno prijavim.
Isildur te je prepričal?
Kako se je obneslo iskanje spokoja?
Bolje od pričakovanega.
Kaj se je zgodilo?
Spor o ženski.
Halbrand.
Ne začenjaj.
Ne spadaš na ta otok.
Če tu kdo ne spada na ta otok, si to ti.
Nisem več tako prepričana v to.
Toda o nečem sem zdaj prepričana.
Več si, kot trdiš.
Tole sem našla v dvorani izročila.
Duhovito. Tole sem našel na mrtvaku.
Zdelo se mi je, da meni vzorec bolje ustreza.
Pred mnogimi leti,
je človek s tem znakom
združil razkropljena plemena Južnih dežel pod enim praporjem.
Pod prav istim praporjem, ki jih morda poveže danes.
Proti zlu, ki se zdaj želi polastiti njihove zemlje.
Tvoje dežele, Halbrand.
Tvoje ljudstvo nima kralja,
kajti ti si on.
To je čudno reči človeku v kletki.
Kletka, v kateri si pristal, ker se drgneš ob meščane.
In oklep, ki bi moral počivati na tvojih ramenih,
teži tvojo dušo.
Previdno, vilinka.
Dedič tega znaka je dedič več kot le plemstva.
Kajti njegov prednik je Morgothu prisegel krvno prisego.
Nisem junak, ki ga iščeš.
Kajti moja družina je izgubila vojno.
In moja jo je začela.
Najino srečanje ni bilo naključno.
Ne prerokovano, usojeno,
niti nobena druga beseda, s katero ljudje označujejo delo sile,
za katere nimajo dovolj vere, da jih poimenujejo.
Najino je bilo delo nečesa večjega.
Moraš uvideti.
Jaz vidim le vilinko, ki noče odložiti meča.
Pojdi z mano v Srednji svet.
In skupaj bova odkupila obe najini krvi rodovini.
Kako?
Obtičala si na otoku.
In še vedno ti manjka vojska.
To se bo kmalu spremenilo.
Tukaj je, oče.
Trenutek, ki smo se ga bali.
Vilinka je prispela.
Gremo, potiskajte!
Pojdi, Popi, sicer boš zaostala.
Samo dajte mi trenutek, da zajamem sapo.
Nazaj!
Prijatelj.
To je to.
Tako bomo v koraku z drugimi, vsi mi.
On pomaga nam in mi pomagamo njemu.
Lahko, mami? Ga lahko vzamemo?
Izpustite varga!
Osvobodi se!
Arondir!
Brat!
Ne!
Počakajte!
Odpeljite ga k Adarju.
Adar!
Prevedel: denycare