DETTA HAR HÄNT
Välkommen till Mordor.
Svär du trohet till Adar?
Det finns ingen kvar att frukta.
Det finns en. En forntida svartkonstnär.
Släpp mitt folk fritt, så berättar jag var han finns.
Så du kan förgöra honom.
Mor.
Ett eldberg vaknade.
Markens skakningar spred sig genom jordens ben,
och förstörde våra solschakt.
Mörkrets hand har slutits runt Khazad-dûm.
Vi kan inte längre höra bergen.
Just nu står hela Midgård på randen till avgrunden.
Maktens ringar är vårt sista hopp att återställa ljuset.
Det är nån sorts inbjudan...
Från herr Celebrimbor.
Öriket Númenor.
Det fanns en gång sju skådestenar.
Denna fördes vidare till min far.
Vem är villig att åta sig att beskydda vår drottningregent?
Jag ska tjäna.
- Jag ska tjäna! - Jag ska tjäna!
- Pharazôn! - Följ med mig.
Han hindrade inte det här?
- Han är henne trogen. På gott... - ...och ont.
Din kusin må hålla i spiran, men folket följer dig.
- Med deras hjälp kan du... - Kan vad?
Utöva inflytande.
- Ta skydd! - Drottningen!
Nej!
Isildur!
Var är min son?
Vad är det?
Vad ser du?
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
Ge honom till mig.
Nej!
Du ska gå hem. Hör du mig?
Du följer med oss.
Snälla. Berek.
- Snälla. - Han lyss inte till dig.
Han lyss inte till nån av oss.
Var inte rädd, fyrben.
Vi ska inte äta dig... än.
Ja, fick dig.
Nej. Inte än.
Kom nu!
- Nej! Den kommer undan! Efter den! - Nej! Låt honom löpa.
Det där är Svartskogen.
Inget kommer därifrån levande.
Berek.
Min pojke.
Berek, spring!
Spring!
Som kung skyddade han de trogna. Jag kommer att sakna honom.
Du talar så fritt om döda kungar,
ändå vägrar du yttra din egen sons namn.
Du ska inte klandra dig själv så. Den verkliga skulden är en annans.
Vad vill du säga?
Så vet detta, vår ö kommer att gå under, och det finns ännu tid...
Vad är det?
Drottningregent.
Kapten.
Vad ser du?
Ädlingarna från norr är här.
Herr Belzagar tycks ha anlänt för att visa sin aktning.
Man kan inte visa nåt man inte har.
Är Pharazôn hans förtrogne eller är det tvärtom?
Det senare.
Drottningregent?
Är det så här vi gottgör våra fallna?
- Det är bara början på vår... - Nej!
Vänta!
Säg mig.
Vem har du förlorat?
Min son.
Din fars ägodelar?
Jag hörde dig inte.
De dödas ägodelar.
De blir helgade nycklar till dörrar som nu är stängda för evigt.
Jag minns när min far dog.
Där stod en bägare, halvfylld av vin från kvällen innan.
Det tycktes som ett svek att hälla bort det,
men han avskydde att slösa bort gott vin.
Så jag drack det.
Varför är du här?
Visa vad du gömmer bakom ryggen, så säger jag det.
Inget, frände.
Dags för dig att välja.
Din klänning.
Mörkröd, för Númenors framtid, eller vit för hennes förflutna?
Vilket är tillfället?
Din kröning.
Vi har sörjt de döda länge nog.
Det är dags att se till de levandes angelägenheter.
Min far bar vitt.
Det är allt jag minns.
Det, och en örn.
Det är ovanligt att en örn hedrar en kröning.
Skulle det dyka upp en vid din, vore det ett gynnsamt förebud.
Då blir det den vita.
Jag föredrar den röda.
"Likt solen, stiger en ny monark upp."
Det visar folket att du är en ny slags härskare för en ny dag.
De behöver förändring.
Den vita. Den är mer ödmjuk.
Som du vill.
Hon är som sin far och förändras inte.
Hon har blivit ofärdig och förmår inte längre styra.
Du skrattar? Det är sant.
Ölet talar. Det vore klokt att sänka rösten.
Men pojken har inte fel.
Du valdes nästan i hennes ställe.
De flesta i landet tror ännu att du hade bättre anspråk.
Efter drottning Míriels krigsivrande är många redo att hävda det på nytt.
"Många" räcker inte för att ersätta en drottning.
Drottningregent.
En blind en.
Tänk om nån kunde förvandla "många" till "tillräckligt"?
Om nån kunde det, varför gör den det inte?
Den kanske räds vad som kan hända.
Här finns inget att frukta, mitt barn.
Earien?
Jag tyckte det var du.
Valandil.
Jag trodde att skråmedlemmarna
höll sig till flottare stadsdelar.
Vad gör ni i gamla stan?
Vi har begravt en kung.
Må valar ge honom frid och beskärm.
Jag hade velat vara där.
Synd att enkla soldater inte bjöds in.
Med tanke på allt tarvligt folk som bjöds.
Smädade du just min far?
Det var nog dig jag smädade.
Jag blödde jämte drottningen på slagfältet.
Jag såg henne gå in i ett eldhav för att rädda liv.
För att försöka rädda hennes brors liv.
Tala illa om drottningen igen, och det blir du som blir ofärdig.
Är jag tydlig nog?
Eller nödgas vi reda ut det på annat sätt?
Tydlig nog för idag.
Det här måtte vara värt en öl till.
Vad var det du skulle säga, Earien?
Jag hittade nåt...
Nåt hemligt.
Nåt farligt.
Nåt förbjudet.
Förberedelserna är nästan klara, herr Fader.
Men... Vi är trygga här.
Vi har ett hem.
Måste vi dra ut i strid på nytt?
Du sa att Sauron var död. Låt honom så förbli.
Vissa faror i denna värld är en fars börda att känna till.
Sonens börda är att lita på honom.
Tro mig, min son,
när jag säger att vi aldrig kommer att gå säkra förrän
vi har sett till att Sauron inte längre är.
Som du önskar, herr Fader.
Iväg med dig.
Damrod. Höglandstroll av Ered Mithrin.
Stenjättars baneman.
Ätare av drakben.
Välkommen.
Du tycks ha mottagit vårt budskap.
Var är Sauron?
Välkomna. Tack för att ni rest hit.
Här behöver ni inte dölja era bekymmer.
Vårt syfte är inte att dra fördel av dem,
vi vill endast hjälpa till.
Som ni en gång hjälpte oss.
Och vad för slags hjälp tror ni er kunna ge?
Ringar.
En för var och en av Midgårds mäktigaste dvärgherrar.
Tog du oss hit för att köpslå med smycken?
Dessa ringar kommer att gå utöver all makt som nånsin skapats
av dvärg, människa, eller alv.
De ska bli Maktens ringar.
Mäktiga nog att återställa ert berg.
Precis som de botat vårt Stora träd.
Elrond...
Mithril?
Mithril har vänt vår lycka.
Det kan det nog göra för er också.
Kanske för alla Midgårds folk.
Om vi förser dig med ständig tillförsel, menar du?
Mithril, mot ringar. Ja.
Ett givmilt anbud, herr Celebrimbor,
men varför inte ta det till kungen?
Durin den äldre har alltid tvekat
att ta emot hjälp utifrån.
Men om vårt anbud istället kom till honom
från en av hans egna...
Min far och jag talar inte längre med varandra.
Vad Durin me...
Det vore lättare att förmå en ork
att solbada, än att få oss två i ett rum samtidigt.
Tyvärr kan jag nog inte hjälpa till.
Det är vi som vill hjälpa er.
Att ge din far ett sätt att rädda sitt kungarike
kan vara hur du återfår hans aktning.
Kanske till och med din arvsrätt.
Ursäkta, men vem är du?
Förlåt mig, det här är...
En vän. Till alverna.
Och till dvärgarna. Inget annat.
Jag förstår. Och var är Elrond?
Återställandet av Lindon kräver hela hans uppmärksamhet.
Jaså minsann?
Tro mig, härold Elrond hälsar att han inte tänker på annat
än att hjälpa sina dvärgvänner.
Han talar om er med värme.
Lustigt.
Han har aldrig nämnt dig. Herr...
Annatar.
Elrond sa att du var den klokaste av alla dvärgarna.
Talade han sant, eller borde vi dryfta det med nån annan?
Mina herrar, ni har gett oss mycket att besinna.
Kan vi få en liten stund att begrunda det?
- Jag är rädd att... - Givetvis!
Ta den tid ni behöver.
Vad tänkte du på? Vad gjorde dig så grälsjuk?
Jag tänkte att vem Annatar än är,
har han inte en aning om vem Elrond är.
Hur vet du det?
Elrond skulle aldrig säga så snälla saker om mig.
Är du inte det minsta lättad?
Jo, men förtrollade ringar?
Låter det inte märkligt?
Det är för din far att bedöma.
Det blir svårt att bedöma ett anbud han aldrig får höra.
Är det vad det handlar om?
Så det är det?
Du låter hellre hela vårt berg gå till spillo,
än att behöva säga förlåt.
Du matar hellre vår familj med snigelmask, än tillstår att du...
Jag hade inte fel.
Jag håller med.
Men nu har du fel.
Jag bryr mig inte om det är förtrollade örhängen.
Finns det minsta hopp om en utväg här, hur långsökt den än är,
måste kungen få veta det.
Endera underrättar du din far, eljest gör jag det.
Det finns ett talesätt i Khazad-dûm:
"Droppen spräcker stenen."
Så ge dem tid.
Tid är ett överdåd vi saknar.
Anta att er högste drott skulle uppdaga...
Vad då?
Nej, jag borde inte.
Nej. Vad? Tala klarspråk.
Högste drotten anser dvärgarna vara ovärdiga denna makt.
Han har faktiskt förbjudit smidandet av fler ringar.
Sanningen är att han inte vet att jag är här.
Nå. Vad rör det honom vad jag gör i mitt eget rike?
- Celebrimbor... - Nej!
Otaliga liv är i fara.
Vi har inte tid att slösa med ord för att förmå honom se vem som förtjänar hjälp.
Men förr eller senare får Gil-Galad ändå veta sanningen.
Och om inte?
Vad sysslar du med?
Jag lyckönskar högste drotten till verkan av de tre,
och berättar att jag stänger smedjan.
Med löftet att komma till honom i Lindon snarast möjligt.
Skulle du ljuga för din kung?
Jag skulle ge oss spelrum att fullborda vårt verk.
Jag har tillbringat en tidsålder med att förbereda detta.
Jag har gått i lära, studerat,
nått höjden av mitt hantverk.
Det... Det här är min stund.
Den ska han inte ta ifrån mig.
Förlåt, förlåt! Förlåt så mycket.
Jag trodde att du var en ork!
Ingen fara. Det gör inte ont.
Inte? Givetvis gör det ont, jag knivhögg dig i låret!
Kunde varit värre.
- Låt mig dra ut den. - Nej, gör inte...
- Man ska lämna kvar den! - Jaså?
Ja! När man blir knivhuggen.
- Jag har aldrig blivit det! - Inte jag heller!
Gör det verkligen inte ont?
Jo, nu gör det ont.
Förlåt. Jag...
Här.
Nej, sluta. Jag gör det.
Låt mig.
Jag heter Estrid.
Isildur.
Du är havsfolk. Var du på väg mot åsen?
De överlevande väntar på oss där vi slog läger.
Min far också.
Du kan nog ha missat dem.
Du känner inte min far.
Du har redan varit där, eller hur?
Jag sökte också efter nån.
Där finns bara spår av hovar och lera.
Men... jag hittade den här.
Här. En stig är märkt.
"Pelargir."
Givetvis. Far gav sig inte av, han ledde alla dit.
Ditt folk också, med lite tur.
PELARGIR GAMMAL NÚMENÓREANSK BOSÄTTNING
Jag såg inga skepp i hamnen.
Behåll hoppet.
Vi vet inte vem vi hittar där nere.
Hoppas du också hitta släkt?
Min trolovade.
Låt bli.
- Vad hände? - Orker.
Jag var på väg till Pelargir när de överföll mig.
- De tog allting. - Kan du färdas?
Se på mig.
Vi borde fortsätta.
Vi kan åtminstone ge honom nåt att äta.
Estrid, spring!
Ta tag!
Berek!
Du borde ha lyssnat på flickan.
Spring! Ta hästen. Skynda! Kom nu.
Hjälp!
Skynda. Ner. Iväg. Kom.
Tack.
Det är Isildur. Minns du?
Alvminnen bleknar inte.
Vildmännen är många fler än vi i de här skogarna.
Min häst. Jag kan inte överge min häst.
Sköt dina egna göranden som du finner bäst.
Jag har mina egna att sköta.
I Pelargir.
Vad för göranden?
Narvi! Tala om för kungen...
Vi gör vad vi kan. Jag förstår.
Vi ska göra vad vi kan.
Jag vet.
Vet kungen om att barnen hungrar?
Ha tålamod.
Narvi, snälla.
Säg sanningen, Narvi.
Jag talar med kungen nu.
Tala med kungen å våra vägnar.
Narvi.
Ers majestät. Matköpmännen är utanför.
De kommer att be dig öppna de kungliga spannmålsförråden.
Hur länge räcker förråden?
Som det verkar... Tre månader.
Sänd in dem.
Ers majestät.
Du får gå.
Celebrimbor hävdar att ringarna ger oss makt att ta oss ur vårt trångmål.
Jag ansåg det vara min dvärgaplikt att föra hans anbud till dig.
Är det allt du kommit för att säga?
Nej.
Vad mer?
Att jag är din son.
Jag är hård som du, enveten som du.
Samma hölje av stolthet. Och...
Jag hade fel.
Det var fel att ringakta dig.
Och...
Förlåt mig.
Du ser hemsk ut.
Gruvarbetare har valkiga nävar.
Deras slag landar hårt.
Vänta tills dina barn växer upp.
Fader...
jag litar inte på makten i Eregion.
Du sa en gång
att alvernas öde avgörs av klokare sinnen än våra egna.
Att försöka ändra det, att lura döden,
kan leda till än större förödelse.
Jag kan inte sluta undra...
Tänk om du hade rätt?
Har din mor lärt dig hur man gör?
Vad hände?
Vad tror du hände?
Jag kunde inte hindra Adar. Kunde inte skydda henne.
Jag trodde hon var på bättringsvägen.
Det finns en orenhet i orkers pilar som sakta fördärvar människokött.
Det gläder mig att se dig, Isildur.
Få som fastnade i elden klarade sig hit,
förutom de som lät Adar märka dem.
Önskar jag kunde dela min lättnad med din far.
Han övergav dig inte.
Númenor kommer att återvända.
Din familj att vara samman på nytt.
Folket har tur att du är här.
Byn behöver en helare.
Deras egen brann just på ett bål.
Vad vet du om Beleriand?
En alvstad, eller hur?
Ett helt alvrike.
Jag föddes där.
Nu ligger det under vågorna.
När det gick under, kände jag sån vrede.
Mot Morgoth.
Men mest kände jag vrede mot mig själv.
Det är en törst som aldrig kan släckas, Theo.
Och till sist torkar den ut dig.
Ja. Gå iväg och gör det samtidigt.
Alla år du vakade över oss...
Såg du nånsin min far?
Nej. Det gjorde jag inte.
Inte jag heller.
Men jag vet att han inte var du.
Och allt du var för mig, är nu aska.
Så vad mig anbelangar, behöver vi aldrig prata mer.
Hämta lite mer ved, pojk.
Ja, från den den där högen.
Det här är från gamla Númenor.
Vilken springbrunn. Spottar knappt en droppe.
Det är ingen springbrunn. Det är en vattenledning.
Den ska föra in vatten i era hem.
Människor kan inte bygga sånt.
Det kan vi i Númenor. Du borde se det.
Om det är så storartat, varför gav du dig då av?
Det sas att Midgård var mer storartat.
Så vill du ha tillbaka din häst?
Vet du var han är?
Möt mig här. Ikväll. När månen går upp.
Ta med ett svärd.
Bränn dig inte.
Hört nåt om din trolovade?
Nej.
Han klarar sig. Är hans ens hälften så stark som du, är det helt visst.
Jag är inte så stark som du tror.
Jag finner det svårt att inte klandra mig själv.
För vad?
Att jag är vid liv.
När så många andra inte är det.
Jag var tio när jag förlorade min mor.
Simmade längre ut än jag borde ha gjort.
Fastnade i en tidvattenström.
Hon drunknade.
Medan hon räddade mitt liv.
Efter att min mor...
Jag undrar hur hon har det nu.
Ibland ser jag min i drömmen.
Du tycks kunna finna dig i det.
Nej.
Sanningen är att det jag just berättade för dig,
känner ingen till hemma.
Jag sa bara att hon drunknade.
Ingen vet att det var mitt fel.
Sen dess, har jag känt mig manad,
att försöka göra nåt enastående.
Nåt säreget.
Att försöka göra mig förtjänt av det hon gjorde.
Jag vet inte om man kan förtjäna nåt sånt.
Jag tror att du bara måste ta emot det som en gåva.
En hon gav med lätthet för att hon älskade dig.
Isildur.
Finns inget kött på det.
Ja. Var tvungen att spara. Finns knappt nåt kvar i skogen.
- Fällorna är oftast tomma nu. - Det blir bara värre, inte sant?
- Det fyller oss inte. - Nej.
Men det är kölden som biter mest, inte sant?
Vår ved håller på att ta slut och vi tarvar...
Cuthbert sa just... Jag tror, att om vi bara tar den rätta,
måtte det inte regna.
Så kallt.
Nog med det. Vi har inte ätit på hela dan.
Vill du hellre att vi blir opassliga?
Bitande kallt.
Råttorna tycks också fått nåt att äta.
- Vi närmar oss. - Flytta på dig, pojk.
Nån är där ute.
Bara pållarna vi stal. Jag tystar ner dem igen.
Får jag dela er eld?
Vad gör du här ute i mörkret, pojk?
Tappade du bort mor din?
Jag är en av er.
Jag tjänar Adar.
Det är inte Adars märke.
Det visar att jag gjort mer för honom än nån av er.
Försök.
Se hur välnärd han är. Kommer säkert från Pelargir.
Är du här för att anfalla oss, pojk? Som ditt folk gjorde mot de andra?
Vi anföll er aldrig.
Ni anföll tre av våra läger.
Håll fast honom!
Nej!
Det är ett bakhåll!
Hjälp!
Isildur!
Theo!
Lögnardrottningen!
Hon lämpar sig inte att styra!
Ingen röst utom bönen från en kung eller drottning
må höras under denna högtidlighet.
Och likväl...
är Númenors sorg helgad för mig.
Er smärta, en bön inom dessa väggar.
Jag hör er sorg, och er vrede.
Jag delar den.
Vi har fått andra att blöda och har själva blött.
Men vet detta... Vi kommer att finna vår väg.
Finns det nån annan bland oss som känner sig manad att tala...
Fråga dig först detta:
Vem sörjer du?
Dem vi redan har begravt?
Ditt kungarike?
Eller dig själv?
Isildur.
Med sina sista ord, talade kungen till mig
och sa att det var från detta... hon sökte vägledning.
Det är på grund av detta som våra släktingar dog i Midgård!
Denna alvsten är er drottning!
Tystnad!
Lögner.
Númenors sanna härskare skulle aldrig lita på ett alviskt konstföremål.
Ta bort det och förstör det.
Nej!
Palantíren är min.
Vi behöver den.
- Alvsejd! - Dråpare!
Lögnardrottning!
- Svartkonst! - Till drottningen.
- Sluta! - Tillbaka.
Míriel!
- Min drottning! - Míriel!
Rädda drottningen!
Míriel!
Ta min hand.
Míriel!
Pharazôn! Pharazôn!
Örnen föredrar Pharazôn!
Pharazôn! Pharazôn!
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Kerstin Teglof