‫בפרקים הקודמים...‬
‫ברוכים הבאים למורדור.‬
‫אתה נשבע אמונים לאדר?‬
‫לא נותר לנו ממי לחשוש.‬
‫נותר אחד. מכשף קדום.‬
‫שלח את עמי ואומר לך היכן הוא נמצא.‬
‫כדי שתוכל להשמיד אותו.‬
‫אימא. אימא.‬
‫התעורר הר גועש.‬
‫רעידות האדמה שהוא הפיק התפשטו בשדרת האדמה,‬
‫ומוטטו את פירי השמש שלנו.‬
‫יד החשכה לופתת בקהזד-דום.‬
‫אנחנו כבר לא שומעים את ההרים.‬
‫ברגע זה ממש, כל הארץ התיכונה מתנדנדת על סף תהום.‬
‫וטבעות הכוח הן תקוותנו האחרונה להשבת האור.‬
‫זו הזמנה כלשהי...‬
‫מהלורד קלברימבור.‬
‫אי ממלכת נומנור.‬
‫פעם היו שבע אבני-רואי.‬
‫זו נמסרה לאבי.‬
‫מי מוכן להתמסר להגנת המלכה השליטה שלנו?‬
‫אני אשרת.‬
‫- אני אשרת! - אני אשרת!‬
‫- פרזון! - בואי איתי.‬
‫למה הוא לא מנע את זה?‬
‫- הוא נאמן לה. בצדק או... - בשוגג.‬
‫דודניתך אולי אוחזת בשרביט, אבל האנשים הולכים אחריך.‬
‫- בעזרתם תוכל... - אוכל מה?‬
‫להפעיל את השפעתך.‬
‫- לתפוס מחסה! - המלכה!‬
‫לא!‬
‫איסילדור!‬
‫איפה הבן שלי?‬
‫מה יש?‬
‫מה אתה רואה?‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫תן לי אותו.‬
‫לא!‬
‫אתה הולך הביתה. אתה שומע אותי?‬
‫אתה בא איתנו.‬
‫בבקשה, ברק.‬
‫- בבקשה. - הוא לא יקשיב לך.‬
‫הוא לא מוכן להקשיב לאיש מאיתנו.‬
‫אל תפחד, ארבע-רגליים.‬
‫לא נאכל אותך... עדיין.‬
‫כן, תפסתי אותך.‬
‫לא. עוד לא.‬
‫נו כבר!‬
‫- לא! הוא בורח! אחריו! - לא! שילך.‬
‫היער השחור שם.‬
‫שום דבר לא יוצא משם בחיים.‬
‫ברק.‬
‫ילד שלי.‬
‫ברק, לך!‬
‫לך!‬
‫נומנור‬
‫כמלך, הוא תמיד הגן על הנאמנים. הוא יחסר לי.‬
‫אתה מדבר בחופשיות רבה על מלכים מתים,‬
‫אך מסרב לומר את שמו של בנך.‬
‫אתה מאשים את עצמך אבל אינך צריך. האשמה האמיתית מוטלת על אחרת.‬
‫מה את מנסה לומר?‬
‫אז דעי לך, האי שלנו ייפול, ועוד יש זמן...‬
‫מה יש?‬
‫המלכה השליטה.‬
‫קפטן.‬
‫מה אתה רואה?‬
‫נמצאים פה האצילים מהצפון.‬
‫נראה שהלורד בלזגר בא לחלוק כבוד.‬
‫אי אפשר להביע משהו שלא קיים.‬
‫האם פרזון לוחש לאוזנו, או שזה ההפך?‬
‫השני.‬
‫המלכה השליטה?‬
‫האם כך אנו גומלים לחללינו?‬
‫- זו רק תחילת ה... - לא!‬
‫חכו! חכו.‬
‫תגידי לי...‬
‫את מי איבדת?‬
‫את בני.‬
‫חפציו של אביך?‬
‫לא שמעתי שנכנסת.‬
‫חפציו של המת...‬
‫הם נהפכים למפתחות מקודשים של דלתות שיישארו מעתה סגורות לעד.‬
‫אני זוכר את מות אבי.‬
‫הבטתי בגביע חצי מלא ביין שהוא שתה ערב קודם לכן.‬
‫זה נראה כמו בגידה לרוקן את הכוס,‬
‫אבל הוא גם שנא לבזבז יין טוב.‬
‫אז שתיתי אותו.‬
‫מדוע אתה פה?‬
‫תראי לי מה את מסתירה מאחורי גבך, ואגיד לך.‬
‫שום דבר, בן דוד.‬
‫אבל הגיע הזמן שתבחרי.‬
‫גלימתך...‬
‫סמוקה, לציון עתידה של נומנור, או לבנה לציון עברה?‬
‫מה האירוע?‬
‫הכתרתך.‬
‫התאבלנו על המתים די והותר.‬
‫הגיע הזמן שנטפל בדאגותיהם של החיים.‬
‫אבי לבש לבן.‬
‫זה כל מה שזכור לי.‬
‫זה, ונשר.‬
‫נדיר שנשר פוקד את ההכתרה.‬
‫אם יופיע נשר בהכתרתך, הוא ייראה כאות מבשר טובות.‬
‫אם כך לבנה.‬
‫אני נוטה לאדום.‬
‫"כמו השמש, עולה מלכות חדשה."‬
‫זה יוכיח לעם שאת שליטה מסוג חדש בעידן חדש.‬
‫הם זקוקים לשינוי.‬
‫הלבנה צנועה יותר.‬
‫מה שתעדיפי.‬
‫היא כמו אביה, היא לעולם לא תשתנה.‬
‫היא סובלת מנכות. היא כבר לא ראויה לשלוט.‬
‫מה מצחיק? זאת האמת.‬
‫השיכר מדבר. יהיה חכם מצידו להנמיך את קולו.‬
‫כך או כך, הבחור לא טועה.‬
‫כמעט נבחרת לשלוט במקומה.‬
‫מרבית הארץ עדיין סבורה שיש לך חזקה טובה משלה.‬
‫ואחרי חרחור המלחמה של מיריאל, רבים מוכנים לטעון שוב לחזקה הזאת.‬
‫"רבים" זה ממש לא מספיק כדי להדיח מלכה.‬
‫מלכה שליטה.‬
‫ועוד עיוורת.‬
‫ואילו מישהו הכיר דרך להפוך "רבים" ל"מספיק"?‬
‫אם במקרה מישהו הכיר, למה הוא לא התייצב עם זה?‬
‫ייתכן שהוא מפחד ממה שעלול לקרות.‬
‫אין ממה לפחד סביב השולחן הזה, ילדתי.‬
‫אאריין?‬
‫חשבתי שזו את.‬
‫ולנדיל.‬
‫חשבתי שאנשי הגילדה‬
‫נשארים באזורים האופנתיים יותר בעיר.‬
‫מה אתם עושים ברובע הישן?‬
‫באנו הנה לקבור מלך.‬
‫שינוח ויישמר בידי הוולאר.‬
‫הייתי רוצה להיות נוכח.‬
‫חבל שהחיילים הפשוטים לא הוזמנו.‬
‫במיוחד בהתחשב באנשי המעמד הנמוך שהוזמנו.‬
‫העלבת הרגע את אבי?‬
‫לא, אני סבור שהעלבתי אותך.‬
‫דיממתי עם המלכה בשדה הקרב.‬
‫ראיתי איך היא צועדת לתופת כדי להציל חיים,‬
‫לנסות להציל את חיי אחיה.‬
‫אם תדבר שוב סרה במלכה, אתה תהיה זה שיסבול מנכות.‬
‫האם הבהרתי את עצמי?‬
‫או שצריך ליישב את זה בדרכים אחרות?‬
‫ברור מספיק להיום.‬
‫הייתי אומר שזה שווה עוד שיכר.‬
‫מה עמדת לומר, אאריין?‬
‫מצאתי משהו...‬
‫משהו סודי.‬
‫משהו מסוכן.‬
‫משהו אסור.‬
‫ההכנות הושלמו כמעט, האדון-האב.‬
‫אבל אנחנו מוגנים פה.‬
‫יש לנו בית.‬
‫אנחנו חייבים לצאת שוב למלחמה?‬
‫אמרת לי שסאורון מת. בוא נשאיר אותו ככה.‬
‫יש בעולם הזה סכנות שמוטל על האב להכיר,‬
‫ומוטל על הבן לסמוך עליו.‬
‫תסמוך עליי, בני,‬
‫כשאני אומר לך שלעולם לא נהיה מוגנים לגמרי,‬
‫עד שנוודא שסאורון לא קיים יותר.‬
‫כרצונך, האדון-האב.‬
‫תסתלקו, טוב?‬
‫דמרוד. טרול-גבעות מארד מיתרין.‬
‫מחסל ענקי אבן.‬
‫טורף עצמות דרקון.‬
‫ברוך הבא.‬
‫אני מבין שקיבלת את ההודעה שלנו.‬
‫איפה סאורון?‬
‫ברוכים הבאים. תודה שעשיתם את הדרך.‬
‫אינכם צריכים להסתיר פה את צרותיכם.‬
‫אין לנו שום כוונה לנצל אותן,‬
‫רק לתת סיוע.‬
‫כפי שאתם נתתם לנו בעבר.‬
‫ואיזה סיוע בדיוק אתה חושב שתוכל לספק?‬
‫טבעות.‬
‫אחת לכל אחד מאדוני הגמדאים הכי חזקים בארץ התיכונה.‬
‫הבאת אותנו הנה כדי לסחור בתכשיטים?‬
‫הטבעות הללו יהיו מעבר לכל כוח שנוצר עד כה,‬
‫בידי גמדאים, או בני אדם, או אלפים.‬
‫הן יהיו טבעות כוח.‬
‫כוח לריפוי ההר שלכם.‬
‫בדיוק כפי שהן ריפאו את העץ הגדול שלנו.‬
‫אלרונד...‬
‫המיתריל?‬
‫המיתריל הפך את גורלנו.‬
‫אני סבור שהוא יעשה כך למענכם.‬
‫אולי לכל תושבי הארץ התיכונה.‬
‫אם נספק לך אספקה קבועה. זה העניין?‬
‫מיתריל תמורת טבעות, כן.‬
‫הצעה נדיבה, הלורד קלברימבור,‬
‫אבל למה לא להציע אותה למלכנו?‬
‫דורין האב תמיד היה הססן‬
‫בקבלת עזרה מבחוץ.‬
‫אבל אם ההצעה שלנו תובא אליו לחלופין‬
‫מאחד מאנשיו...‬
‫אבי ואני כבר לא מדברים זה עם זה.‬
‫דורין מתכוון...‬
‫יהיה לך קל יותר לשכנע אורק‬
‫לשבת באמבטיית שמש, מאשר להכניס את שנינו לאותו חדר.‬
‫אני חושש שלא אועיל רבות.‬
‫זימנו אותך הנה כדי להועיל לך.‬
‫להביא לאביך אמצעי שיציל את ממלכתו,‬
‫זו אולי הדרך לזכות מחדש בכבוד מצידו.‬
‫אולי אפילו בירושתך.‬
‫סליחה. מי אתה בדיוק?‬
‫כן, תסלחו לי. זה...‬
‫ידיד. של האלפים.‬
‫ושל הגמדאים. לא מעבר.‬
‫הבנתי. ואיפה אלרונד?‬
‫השיקום של לינדון תובע את מלוא תשומת ליבו.‬
‫האומנם?‬
‫אני מבטיח לך שהשליח אלרונד אמר שממש לא עולה בדעתו‬
‫לא לעזור לידידיו הגמדאים.‬
‫הוא מדבר עליך בחיבה רבה.‬
‫מוזר.‬
‫הוא מעולם לא הזכיר אותך. הלורד...‬
‫אנאטאר.‬
‫אלרונד אמר שאתה החכם מבין כל הגמדאים.‬
‫האם הוא אמר אמת, או שיש מישהו אחר שעלינו לדון איתו?‬
‫אדוניי הלורדים, נתתם לנו הרבה חומר למחשבה.‬
‫האם נוכל לקבל רגע קט להרהר בזה?‬
‫- אני חושש שאנו... - בהחלט!‬
‫קחו כמה זמן שנחוץ לכם.‬
‫מה חשבת לך? ניסית להתחיל מריבה?‬
‫חשבתי שיהיה האנאטאר הזה מי שיהיה,‬
‫אין לו מושג קלוש מיהו אלרונד.‬
‫מניין אתה יודע?‬
‫כי אלרונד לעולם לא יגיד עליי דברים נחמדים כאלה.‬
‫לא הוקל לך אפילו במקצת?‬
‫כן. אבל טבעות קסומות?‬
‫כל זה לא נשמע לך משונה?‬
‫את זה על אביך להחליט.‬
‫יהיה לו קשה להחליט בנוגע להצעה שהוא לעולם לא ישמע.‬
‫זה כל העניין?‬
‫זה כך, נכון?‬
‫תעדיף לתת לכל ההר שלנו להצטמק ולהימק,‬
‫מאשר להגיד שאתה מצטער.‬
‫תעדיף להאכיל את משפחתנו בחשופיות, מאשר להודות בפניו שאתה...‬
‫לא טעיתי.‬
‫אני מסכימה.‬
‫אבל עכשיו אתה טועה.‬
‫לא אכפת לי אם אלו עגילים קסומים.‬
‫אם יש אפילו תקווה לפתרון פה, לא משנה עד כמה הוא מופרך,‬
‫על המלך שלנו לדעת עליו.‬
‫או שאתה תביא את הבשורה הזאת לאביך, או שאני אביא.‬
‫יש פתגם בקהזד-דום,‬
‫"טפטוף איטי מבקע את הסלע."‬
‫אז תן להם זמן.‬
‫וזמן הוא מותרות שאין לנו.‬
‫נניח שהמלך העליון שלך יגלה...‬
‫מה לגבי המלך העליון?‬
‫לא, לא כדאי לי.‬
‫לא. יגיד מה? תדבר ישירות.‬
‫המלך העליון שלך מאמין שהגמדאים לא ראויים לכוח הזה.‬
‫למעשה, הוא אסר על חישול טבעות נוספות בכלל.‬
‫והאמת היא שהוא בכלל לא יודע שאני פה.‬
‫טוב, מה זה עניינו איך אני מתנהל בממלכתי?‬
‫- קלברימבור... - לא!‬
‫אינספור נפשות בסכנה.‬
‫אין לנו זמן להתנצח ולשכנע אותו מי ראוי לסיוע.‬
‫אף על פי כן, במוקדם או במאוחר, גיל-גלד יגלה את האמת.‬
‫נניח שלא?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אני מברך את המלך העליון על התוצאה הרצויה שהפיקו השלוש,‬
‫ואומר לו שאני סוגר את הנפחייה.‬
‫עם ההבטחה שאצטרף אליו בלינדון בהקדם האפשרי.‬
‫תשקר למלכך העליון?‬
‫אעניק לנו מרחב להשלמת מלאכתנו.‬
‫במשך עידן נערכתי לזה.‬
‫הייתי שוליה, למדתי,‬
‫הגעתי לשיא מיומנותי.‬
‫זה... זה הרגע שלי.‬
‫הוא לא יגזול אותו.‬
‫סליחה, סליחה, סליחה! אני ממש מצטערת.‬
‫חשבתי שאתה אורק!‬
‫זה בסדר. זה לא כואב.‬
‫לא כואב? מובן שזה כואב. הרגע דקרתי אותך בירך!‬
‫יכול היה להיות גרוע יותר.‬
‫- הנה, אשלוף את זה. - לא, אל...‬
‫- זה אמור להישאר בפנים! - באמת?‬
‫כן! כשנדקרים, זה צריך להשאיר בפנים.‬
‫- מעולם לא נדקרתי בעבר! - גם אני לא!‬
‫אתה בטוח שזה לא כואב?‬
‫לא, עכשיו זה כואב.‬
‫סליחה. אני...‬
‫הנה.‬
‫לא, די. אני אעשה את זה.‬
‫תן לי.‬
‫אני אסטריד.‬
‫איסילדור.‬
‫אתה מאנשי הים. היית בדרך אל קו הרכס?‬
‫הניצולים יחכו לנו במקום שבו הקמנו מחנה.‬
‫גם אבי.‬
‫אני חושבת שאולי פספסת אותם.‬
‫את לא מכירה את אבי.‬
‫כבר היית שם, נכון?‬
‫גם אני חיפשתי מישהו.‬
‫לא נותר דבר פרט לעקבות סוסים ובוץ.‬
‫אבל... מצאתי את זה.‬
‫קח. ומסומן מסלול.‬
‫"פלרגיר".‬
‫כמובן. אבא לא עזב, הוא הוביל את כולם לשם.‬
‫גם את אנשייך, עם קצת מזל.‬
‫פלרגיר יישוב נומנורי קדום‬
‫לא ראיתי שום ספינות בנמל.‬
‫נמשיך לקוות.‬
‫אין לדעת את מי נמצא שם.‬
‫גם את מקווה למצוא קרובי משפחה?‬
‫את ארוסי.‬
‫לא.‬
‫- מה קרה? - אורקים.‬
‫הייתי בדרכי לפלרגיר כשהם ארבו לי.‬
‫- לקחו הכול. - תוכל להמשיך במסע?‬
‫תראו אותי.‬
‫כדאי שנתקדם.‬
‫לכל הפחות ניתן לו משהו לאכול.‬
‫אסטריד, לכי!‬
‫לאחוז!‬
‫ברק!‬
‫היית צריך להקשיב לבחורה.‬
‫לכו! לתפוס את הסוס! לעלות! קדימה.‬
‫הצילו!‬
‫לזוז. להשתטח. קדימה. בואו נזוז.‬
‫תודה.‬
‫אני איסילדור, זוכר?‬
‫זיכרונות של אלפים לא מתעמעמים.‬
‫לפראים יש יתרון מספרי גדול עלינו ביערות הללו.‬
‫הסוס שלי. לא אוכל לנטוש אותו.‬
‫טפל בענייניך כראות עיניך.‬
‫יש לי עניינים משלי לטפל בהם.‬
‫בפלרגיר.‬
‫אילו עניינים?‬
‫נארבי, נארבי! תספר למלך על...‬
‫אנחנו עושים כמיטב היכולת. הבנתי.‬
‫טוב, נעשה כמיטב היכולת.‬
‫ידוע, ידוע.‬
‫נארבי, המלך יודע שהילדים רעבים?‬
‫סבלנות.‬
‫נארבי, בחייך.‬
‫תגיד את האמת, נארבי.‬
‫אני מדבר עכשיו עם המלך.‬
‫תדבר עם המלך בשמנו!‬
‫נארבי.‬
‫מלכי, יש בחוץ רוכלי מזון.‬
‫הם יבקשו ממך לפתוח את מאגרי הדגנים המלכותיים.‬
‫לכמה זמן יספיקו המאגרים?‬
‫לפי דעת רוב... שלושה חודשים.‬
‫תכניס אותם.‬
‫מלכי.‬
‫אתה רשאי ללכת.‬
‫קלברימבור טוען שהטבעות הללו יעניקו לנו את הכוח לפתור את הדילמה שלנו.‬
‫הרגשתי שמחובתי כגמדאי להביא אליך את הצעתו.‬
‫זה כל מה שבאת לומר?‬
‫לא.‬
‫מה עוד?‬
‫שאני הבן שלך.‬
‫אני קשוח כמוך, עקשן כמוך.‬
‫נוקשה מגאווה כמוך ו...‬
‫טעיתי.‬
‫טעיתי שזלזלתי בך.‬
‫ו...‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה נראה נורא.‬
‫לכורים יש אגרופים מיובלים.‬
‫המהלומות שלהם חזקות.‬
‫חכה עד שילדיך יתבגרו.‬
‫אבא...‬
‫הכוח הזה בארגיון... אני לא בוטח בו.‬
‫אמרת לי פעם‬
‫שגורל האלפים נחרץ בידי מוחות נבונים יותר משלנו.‬
‫שניסיון לשנות אותו, ניסיון לרמות את המוות...‬
‫עלול להוביל לאסון גדול עוד יותר.‬
‫אני כל הזמן תוהה...‬
‫אולי צדקת?‬
‫אימא שלך לימדה אותך לעשות את זה?‬
‫מה קרה?‬
‫מה לדעתך קרה?‬
‫כשלתי. כשלתי בעצירת אדר. כשלתי בהגנה עליה.‬
‫חשבתי שמצבה השתפר.‬
‫יש זוהמה בחיצי האורקים, שגוף האדם לא שוכח בקלות.‬
‫אני שמח לראות אותך, איסילדור.‬
‫מעטים מאוד שישנו בהתפרצות הגיעו עד הלום,‬
‫פרט לאלה שנשבעו אמונים לאדר.‬
‫הלוואי שיכולתי לחלוק את ההקלה שלי עם אביך.‬
‫הוא לא נטש אותך.‬
‫נומנור תשוב.‬
‫המשפחה שלך תהיה שוב שלמה.‬
‫יש לאנשים האלה מזל שאתה פה.‬
‫הכפר הזה זקוק למרפא.‬
‫המרפאת שלהם נשרפה זה עתה במוקד.‬
‫מה ידוע לך על בלריאנד?‬
‫היא הייתה עיר של אלפים, לא?‬
‫ממלכת אלפים שלמה.‬
‫נולדתי שם.‬
‫עכשיו היא שוכנת מתחת לגלים.‬
‫אחרי נפילתה, הרגשתי כעס עצום.‬
‫כלפי מורגות'.‬
‫אבל הרגשתי כעס בעיקר כלפי עצמי.‬
‫זה צימאון שאי אפשר להרוות לעולם, תיאו.‬
‫ובסוף הוא ישאב אותך עד תום.‬
‫טוב, כמה יכולים לעשות את זה במקביל.‬
‫בכל השנים שבהן התבוננת בנו...‬
‫הכרת בכלל את אבי?‬
‫לא. לא הכרתי.‬
‫גם אני לא.‬
‫אבל מהמעט שידוע לי, הוא לא היה אתה.‬
‫וכל מה שהיית בעבורי הפך כעת לאפר.‬
‫אז מבחינתי, אנחנו לא צריכים לדבר שוב לעולם.‬
‫תביא לי עוד מהעצים, נערי.‬
‫כן, מהערימה ששם. כן.‬
‫זה מנומנור הקדומה.‬
‫חתיכת מזרקה. בקושי משפריצה טיפה.‬
‫זו לא מזרקה. זה אקוודוקט.‬
‫הוא אמור להעביר מים לבתים.‬
‫בני אדם לא מסוגלים לבנות דברים כאלה.‬
‫בנומנור מסוגלים. אתה צריך לראות אותה.‬
‫אם היא מפוארת כל כך, למה עזבת?‬
‫שמעתי שיש דברים מפוארים יותר בארץ התיכונה.‬
‫אתה באמת רוצה את סוסך בחזרה?‬
‫אתה יודע איפה הוא?‬
‫תפגוש אותי פה. הלילה. בזריחת הירח.‬
‫תביא חרב.‬
‫שלא תחטפי כוויה.‬
‫יש חדש לגבי המיועד שלך?‬
‫לא.‬
‫הוא ישרוד. אפילו אם הוא רק חצי חזק ממך, אני בטוח בכך.‬
‫אני לא חזקה כמו שאתה חושב.‬
‫קשה... לא להאשים את עצמי.‬
‫במה?‬
‫שאני חיה.‬
‫ששרדתי. כשרבים כל כך לא שרדו.‬
‫בגיל עשר איבדתי את אימי.‬
‫שחיתי רחוק יותר משהיה מותר לי.‬
‫נקלעתי לזרם סחף.‬
‫היא טבעה.‬
‫כשהצילה את חיי.‬
‫אחרי שאימי...‬
‫אני כל הזמן תוהה מה עובר עליה כעת.‬
‫לפעמים אני רואה את אימי בחלומות.‬
‫נראה שהשלמת עם זה.‬
‫לא.‬
‫האמת היא שאת מה שסיפרתי לך הרגע...‬
‫איש לא יודע בבית.‬
‫רק סיפרתי להם שהיא טבעה.‬
‫איש לא יודע שזה קרה באשמתי.‬
‫מאז הרגשתי חובה‬
‫לנסות לעשות משהו ייחודי.‬
‫משהו מיוחד.‬
‫לנסות ולמצוא דרך להיות זכאי למעשה שלה.‬
‫אני לא יודעת אם אפשר להיות זכאי לדבר כזה.‬
‫אני חושבת שצריך פשוט לקבל את זה כשי.‬
‫שי שהיא נתנה מרצונה כי היית יקר לה.‬
‫איסילדור.‬
‫בקושי יש על זה בשר.‬
‫כן. נאלצתי לחסוך. גם ככה בקושי נשאר משהו ביער.‬
‫- המלכודות ריקות לעיתים תכופות כעת. - המצב מחמיר, נכון?‬
‫- זה לא ישביע אותנו. - לא.‬
‫הצינה היא זו שחודרת פנימה, נכון?‬
‫אוזלים לנו הגזעים, וברור לי שצריך...‬
‫קתברט בדיוק אמר, לדעתי, שאם נבחר נכון‬
‫לא יירד עלינו גשם הלילה.‬
‫איזה קור.‬
‫מספיק עם זה! לא אכלנו כל היום!‬
‫עדיף שכולנו נחלה הפעם?‬
‫הקור ממש צורב.‬
‫כמו שזה נראה, החולדות גם אכלו משהו.‬
‫- אנחנו מתקרבים. - זוז הצידה, נער.‬
‫יש מישהו בחוץ.‬
‫רק הסוסים שגנבנו. ארגיע אותם שוב.‬
‫תחלקו באש שלכם?‬
‫מה אתה עושה פה בחושך, ילד?‬
‫איבדת את אימא שלך?‬
‫אני אחד מכם.‬
‫אני משרת את אדר.‬
‫זה לא הסימן של אדר.‬
‫זו הוכחה שעשיתי למענו יותר משכל אחד מכם יכול לטעון.‬
‫תנסה אותנו.‬
‫תראו כמה שבע הוא. אני מתערב שהוא בא מפלרגיר.‬
‫באת הנה לתקוף אותנו, נער? כמו שאנשיך עשו לשאר?‬
‫מעולם לא תקפנו אתכם.‬
‫תקפתם שלושה מהמחנות שלנו.‬
‫תחזיקו אותו!‬
‫לא!‬
‫זה מארב!‬
‫הצילו!‬
‫איסילדור!‬
‫תיאו! תיאו!‬
‫מלכת השקרים!‬
‫היא לא ראויה לשלוט!‬
‫כל קול פרט לתפילה של מלך או מלכה‬
‫אסור בזמן הטקס הזה.‬
‫ויחד עם זאת...‬
‫הצער של נומנור קדוש בעיניי.‬
‫הכאב שלכם הוא תפילה בינות הקירות הללו.‬
‫אני שומעת את יגונכם, ואת כעסכם.‬
‫אני שותפה להם.‬
‫פצענו ונפצענו.‬
‫אבל דעו לכם... אנחנו נמצא את מסלולנו.‬
‫אם יש בקרבנו עוד מישהו שחש צורך לדבר...‬
‫תשאל את עצמך תחילה,‬
‫בשם מי אתה זועק?‬
‫בשם אלה שכבר קברנו?‬
‫בשם הממלכה שלך?‬
‫או בשם עצמך?‬
‫בשם איסילדור.‬
‫על ערש דווי, המלך דיבר אליי,‬
‫ואמר שבזה... היא נועצה.‬
‫בגללה קרובינו מתו בארץ התיכונה!‬
‫אבן האלפים הזאת היא מלכתכם!‬
‫דממה!‬
‫שקרים.‬
‫השליט האמיתי של נומנור לעולם לא יבטח בחפץ של אלפים.‬
‫קחו אותו ותשמידו אותו.‬
‫לא!‬
‫הפלנטיר שלי.‬
‫אנחנו זקוקים לו.‬
‫- כישופי אלפים! - רוצחת!‬
‫מלכת השקרים! מלכת השקרים!‬
‫- כישוף שחור! - אל המלכה!‬
‫- די! די! - לסגת.‬
‫מיריאל!‬
‫- מלכתי! - מיריאל!‬
‫תצילו את מלכתי!‬
‫מיריאל!‬
‫תחזיקי בידי!‬
‫מיריאל! מיריאל!‬
‫פרזון! פרזון! פרזון! פרזון!‬
‫הנשר בוחר בפרזון!‬
‫פרזון! פרזון! פרזון! פרזון!‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גדי לוי‬