‫בפרקים הקודמים...‬
‫הר הוא כמו אדם.‬
‫אם תשיר לו כהלכה, הוא ישקף לך את שירך בחזרה,‬
‫יחשוף בפניך היכן לכרות, היכן לחפור מנהרה...‬
‫והיכן לא לגעת בהר.‬
‫אבא...‬
‫זה יותר מכפי שדמיינו.‬
‫- המלך דורין, יש... - מספיק!‬
‫תפסו את האלף.‬
‫אלרונד הוא אחי במידה כזו‬
‫שיכול היה להיווצר ברחמה של אימי.‬
‫איך אתה מעז!‬
‫להזכיר את זכר אימך‬
‫כדי להגן על החלטתך לבגוד בבני מינך?‬
‫אתה הוא שבגד בבני מינינו!‬
‫אתה מטמא את הכתר שאתה חובש!‬
‫תניח לו.‬
‫הוא כבר לא שלך.‬
‫מהצללים שמהם באתן.‬
‫אל הצללים אני מחזיר אתכן!‬
‫היה לך שוב אותו חלום אמש, נכון?‬
‫בחלום, יש מעין... ענף.‬
‫תחת הכוכבים.‬
‫נדמה שעוקבים אחרינו.‬
‫עלעלתי בספר הישן של סדוק.‬
‫לדעתי אלו הוראות כלשהן.‬
‫ברוכים הבאים לארצות הר'ון.‬
‫למה אתה מביט בזה ככה?‬
‫כאילו היית פה בעבר.‬
‫רק בחלומות.‬
‫תאמר לי את שמך.‬
‫היו לי שמות רבים.‬
‫איפה הלברנד?‬
‫הוא איננו. וספק אם ישוב.‬
‫ואם ישוב, אל לנו לתקשר עימו שוב.‬
‫אלרונד הודיע לי זה עתה שבן לווייתך אינו מי שהוא טען שהוא.‬
‫הוא לא מה שחשבתי.‬
‫הוא סאורון.‬
‫יש לתת את זה ישירות ללורד קלברימבור.‬
‫יש ליידע אותו שהלברנד הוא סאורון.‬
‫סלח לי, אדוני הלורד, אבל הגיע זה עתה שליח.‬
‫האם להתיר לו כניסה?‬
‫קהזד-דום‬
‫נזיד זנב חפרפרת, נזיד זנב חפרפרת...‬
‫רגע.‬
‫- יקר מדי. - מה?‬
‫אנחנו לא אביונים.‬
‫אתה זה שאמר שיהיה נבון להדק את החגורה.‬
‫או שלא כללת את עצמך כשאמרת את זה?‬
‫התחתנת עם נסיך.‬
‫אבל עכשיו את כבולה למנודה.‬
‫אני כבולה לגמדאי שאני אוהבת.‬
‫ולא אחליף את ליבו בעבור מכרה מלא באופלי-אש.‬
‫אבל יהיה נחמד אם יהיו לנו אופלים.‬
‫אכן יהיה.‬
‫ניסית לדבר עם אביך...‬
‫דיסה, את יודעת שהוא לעולם לא יסכים להיפגש איתי.‬
‫זה לא מה ששאלתי.‬
‫למה אני צריך להיות זה שמבקש מפגש?‬
‫הוא נישל אותי!‬
‫הוא עיקש כמו רגל מאבן.‬
‫יהיה לך קל יותר לכופף לבנה.‬
‫את כבר יכולה...‬
‫דיסה?‬
‫תחזיק חזק.‬
‫אמרתי להחזיק חזק!‬
‫דיסה!‬
‫דורין.‬
‫לא.‬
‫לא, לא, לא, לא.‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫ארצות אלו עוד יולידו לך‬
‫פריחות מתוקות פעם נוספת.‬
‫אחי היקר.‬
‫הלורד קלברימבור.‬
‫לא אמרו לי שהגעת.‬
‫מה הבשורה?‬
‫בא אליי אורח לא צפוי.‬
‫הוא כבר חזר?‬
‫גלדריאל? גלדריאל? גלדריאל?‬
‫אלה לא הזרעים שאת שתלת?‬
‫שלוש טבעות למלכי האלפים תחת השמיים.‬
‫שבע לאדוני הגמדאים בהיכלי האבן שלהם.‬
‫תשע לבני האדם שנגזר עליהם למות.‬
‫צריך לתקוף את מורדור מצפון.‬
‫ניכנס מכאן, בין ארד ליתוי ואפל ארנן.‬
‫יהיה חכם יותר לתקוף את אדר ממזרח.‬
‫מה לגבי מיקומו של סאורון?‬
‫המרגלים שלנו מציינים שסאורון נראה לאחרונה בדרכו לעבר מורדור.‬
‫אנחנו סבורים שהוא מתכוון לדחוק את אדר ולהשתלט על צבאותיו.‬
‫אם נפעל במהירות,‬
‫אולי נצליח למעוך שני עכבישים במגף אחד.‬
‫ומה אומרת מפקדת צבאות הצפון?‬
‫גלדריאל?‬
‫כדאי לשלוח ספינות במעלה האנדואין,‬
‫לפלוש למורדור ממערב.‬
‫תדאגו להכנות.‬
‫לא צריך עיני נשר‬
‫כדי לראות שמחשבותייך נדדו הרחק מכאן.‬
‫מה טורד אותן?‬
‫בהחלט ייתכן שסאורון שם פעמיו למורדור,‬
‫אבל אין ביטחון ששם הוא יישאר.‬
‫למה את אומרת את זה?‬
‫סאורון...‬
‫לא רואה את עצמו כאדון של שממה צחיחה,‬
‫אלא של כל הארץ התיכונה.‬
‫הוא מבקש לשלוט בה לא רק באמצעות כיבוש,‬
‫אלא גם בכיפוף מוחם ורצונם של כל תושביה לרצונו.‬
‫ולשם כך הוא לא זקוק לצבאות...‬
‫אלא לטבעות.‬
‫והוא לא יכול לחשל אותן בלי קלברימבור.‬
‫סאורון בודד, בלי צבא או בעל ברית.‬
‫ארגיון מוגנת בשני נהרות,‬
‫וקילומטרים של חומת מגן מאבן גמדאים שעוביה שלושה מטרים.‬
‫היי סמוכה ובטוחה שקלברימבור וסודות מלאכתו‬
‫מוגנים.‬
‫אני אומרת לך שרשע נסתר כלשהו הולך וסוגר על קלברימבור.‬
‫תוכניתו של סאורון פועלת כבר עתה.‬
‫זה ברור לי.‬
‫כיצד?‬
‫מרגע שענדתי את הטבעת הזאת, הרגשתי...‬
‫קלטתי...‬
‫הצצות לעולם הנסתר...‬
‫בתור חלומות לא רצוניים שמבליחים כדי להכביד עליי בהיותי ערה.‬
‫את סבורה שהטבעות הציתו את יכולתך‬
‫לראות דברים שטרם התרחשו?‬
‫הן הציתו את יכולתך?‬
‫ראיתי הרים קורסים,‬
‫מים חרבים, ועננים שחורים שמתאספים מעל מגדלים לבנים...‬
‫- אז תשלח אותי לארגיון. - גלדריאל...‬
‫- אם סאורון שם, אעדכן... - אסור לך להתעמת שוב עם סאורון.‬
‫נאמר שברגע שהרמאי רוכש אמון של ברייה,‬
‫הוא משיג את היכולת לעצב את מחשבותיה עצמן.‬
‫לרמות לא רק את ליבה ומחשבתה, אלא גם את עיניה ואוזניה.‬
‫לשנות את המציאות שלה עצמה.‬
‫את כבר הושפעת פעם אחת.‬
‫כן.‬
‫הוא מכיר את מחשבותיי.‬
‫ואני מכירה את מחשבותיו.‬
‫ולכן אני חייבת להתעמת איתו.‬
‫למה אני ואני בלבד אוכל לקטול אותו.‬
‫ראית בו בעבר חבר.‬
‫- הלברנד לא היה... - סאורון.‬
‫אסור לך להתעמת איתו לבד.‬
‫נניח... שלא אהיה לבד?‬
‫ארגיון ממלכת האלפים הנפחים‬
‫הלורד קלברימבור מודיע בצער שהוא לא יכול להתיר לך כניסה.‬
‫האם יורשה לי לדבר איתו ישירות?‬
‫האדון שלי עסוק.‬
‫אבל הוא מאחל לך הצלחה במסעך.‬
‫את מבקשת ממני לעזוב?‬
‫האדון של ארגיון מבקש ממך.‬
‫אולי פשוט אחכה פה.‬
‫רק למקרה שהוא ישנה את דעתו.‬
‫הוא עזב?‬
‫לא. הוא מסרב לעזוב, אדוני הלורד.‬
‫טוב, שיסרב כמה שבא לו.‬
‫הבטחתי לליידי גלדריאל לפני שהיא עזבה שלעולם לא אתקשר איתו שוב.‬
‫היה משהו נוסף?‬
‫אני סבורה שהוא פצוע, אדוני הלורד.‬
‫תניחי לו.‬
‫הוא יעזוב במהרה.‬
‫שליחים מלינדון אמורים להגיע בכל יום עם בשורה.‬
‫קאראס גאאר מערב ר'ון‬
‫מה מבשרות הכנפיים הלבנות?‬
‫הצללים של סאורון מעמיקים.‬
‫נאמר שהוא לבש צורה חדשה כדי לרמות את אויביו.‬
‫והאיסטר?‬
‫שמעתי לחשושים מאספני מלח וגנבי מומקיל.‬
‫לחשושים על איש זקן בסחבות שעושה את דרכו מזרחה עם שתי זוטוניות.‬
‫הוא הלך לאיבוד. פגיע.‬
‫אבל הוא לא יישאר כך לזמן רב.‬
‫עלינו להגיע אליו לפני שהוא ילמד לרתום את כוחותיו.‬
‫אולי הדם שבזבזתי כדי להביא אותך אליי‬
‫היה צריך להתבזבז על משרתים מועילים יותר.‬
‫אדון.‬
‫אחד מהגששים ששלחת חזר.‬
‫מצאת אותו?‬
‫לא סתם מצאתי אותו. אני יודע איך ללכוד אותו.‬
‫תרפא את הקללה שעל בשרנו, ואביא לך את האיסטר בשלשלות.‬
‫למה אתה חושב שבן תמותה כמוך‬
‫יכול להביס איסטר,‬
‫כשהשוליות החזקות ביותר שלי לא הצליחו?‬
‫האיסטר ייכנע לי, כי אחרת‬
‫אשחוט את הזוטוניות שהוא מכנה ידידות.‬
‫מה לגבי... דודריק?‬
‫דודריק?‬
‫בסדר, בסדר. אנדווייז?‬
‫זה שם מצוין. אף על פי כן, הוא לא יהיה שמי.‬
‫אני יודעת.‬
‫פרדגארד.‬
‫אבל את לא מבינה?‬
‫אף אחד לא יכול להעניק לך שם.‬
‫הוא כבר שלך.‬
‫הוא מי שאתה.‬
‫וכשאתה שומע אותו נאמר, אתה מרגיש שהלב שלך קורן.‬
‫יום אחד תשמע אותו.‬
‫אני בטוחה בכך.‬
‫אנחנו נגלה מי אתה.‬
‫ידעתי!‬
‫כתוב פה שאם נפנה לצפון-מזרח,‬
‫נקצר את המקטע הזה במסע במחצית.‬
‫לשם. בואו!‬
‫הייתי מעדיף להימנע מהמסלול‬
‫שבו יאזלו לנו המים ביום הראשון,‬
‫ונמות מחום ביום השני.‬
‫אבל אולי זו רק העדפה שלי?‬
‫מה לגבי דודריק?‬
‫כבר אמרת "דודריק".‬
‫לא נכון.‬
‫- כן, אמרת. - כן, אמרת.‬
‫איך הלך למלקטת הפעם?‬
‫מצאתי רק עקרב וסבך קקטוסים.‬
‫העקרב עקץ אותי, נפלתי ו...‬
‫- ככה מצאתי את הקקטוס. - ככה מצאת את הקקטוס.‬
‫אתה לא יכול פשוט לייצר עוד מים בקסם?‬
‫הוא מפחד שהוא יאבד שוב שליטה בלי מטה.‬
‫אז נמצא מטה. יש המון מקלות מכל עבר.‬
‫לדעתי זה לא עובד ככה, פופ.‬
‫הס.‬
‫מה יש?‬
‫ברוח. אתן שומעות את זה?‬
‫- נשמע כמעט כמו... - פרסות.‬
‫הם עוד קרובים. תעלו על הסוסים!‬
‫מי הם היו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫הם משגיחים על השביל שלנו.‬
‫משמע שיהיה נבון מצידנו למצוא אחר.‬
‫כבר מצאנו.‬
‫אף אחד לא סוטה מהמסלול.‬
‫אף אחד לא הולך לבד.‬
‫כל גן קמל מאז רעידת האדמה.‬
‫לא רק הגנים.‬
‫יש שמועות על סימנים אפלים בכל ממלכות הגמדאים.‬
‫יש האומרים שההר קולל כשהנסיך הכניס את האלף ההוא.‬
‫אתן לא סוחרות בהשערות, נכון?‬
‫- לא. - גם לא בחלומות.‬
‫יופי, כי שמועה היא כמו ציפור שיר.‬
‫היא אולי נשמעת משביעה מרחוק, אבל מקרוב, אין במה לנגוס.‬
‫אז זה לא נכון?‬
‫שקורה משהו איום?‬
‫אנחנו עומדות להוכיח שלא.‬
‫- המלך דורין. - המלך דורין.‬
‫דיסה.‬
‫נארבי, הדיווח שלך?‬
‫מלכי.‬
‫לפני זמן לא רב התעורר הר גועש.‬
‫ולמרות שהוא שוכן הרחק מדרום,‬
‫רעידות האדמה שהוא הפיק‬
‫התפשטו בשדרת האדמה עד לכאן,‬
‫ומוטטו את פירי השמש שלנו,‬
‫ויחד איתם את יכולתנו לגדל גידולים.‬
‫הפתרון הניכר לעין‬
‫הוא לשלוח את צוותי החפירה לעבוד על תיקון הפירים‬
‫ולחפור חדשים. אולם...‬
‫כל זמר אבן שהבאת לכאן לא הצליח לזהות נתיב חפירה בטוח.‬
‫אני חושש שזה נכון.‬
‫באישורך, מלכי, נמצא את האור.‬
‫קיבלת אותו.‬
‫במשך תשע מאות שנים,‬
‫זמרי האבן טיפחו את הקשר המקודש שלנו עם הסלע הזה.‬
‫ובכל אותן שנים, אף פעם...‬
‫אף פעם הוא לא חדל לפרנס אותנו.‬
‫אבל כעת, לא משנה מהי הסיבה,‬
‫הקשר נשבר.‬
‫יד החשכה לופתת בקהזד-דום.‬
‫חפור בזהירות, אשף העידור.‬
‫דיסה.‬
‫אפשר רגע?‬
‫באמת תכריחי אותי לשאול?‬
‫אתה מתכוון לנכדים שלך? הם בסדר.‬
‫מובן שהם מתגעגעים למשוך בזקנך...‬
‫את לא צריכה להקשות עוד יותר.‬
‫מוזר, אני כל הזמן אומרת לו אותו דבר.‬
‫דורין לבטח יודע שדיברתי מכעס!‬
‫אם אני שומעת התנצלות, המלך, תנסה לומר אותה לבעלי.‬
‫למה אני צריך להתנצל?‬
‫הוא היה זה שהעליב!‬
‫אני אומר לך, הוא...‬
‫עיקש כמו גזר לבן מושרש?‬
‫תכונה נוספת שמשותפת לשניכם.‬
‫מה שאת מכנה "עיקשות",‬
‫יש גמדאים המכנים "חוזק".‬
‫אני משערת שאכן דרוש חוזק לסחוב טינה כה כבדה.‬
‫לכווץ את ליבך הפצוע עד כדי כך שהוא בקושי פועם.‬
‫אכן כך.‬
‫זה ממש כך.‬
‫לא פלא שאנחנו לא שומעים את ההר.‬
‫המלך שלו אטם אוזניו לצער של בנו שלו.‬
‫תרפי מהגרזן, דיסה!‬
‫אתה רוצה להפגין חוזק אמיתי?‬
‫תזמן אליך את בנך.‬
‫הוא יענה.‬
‫אבל אם תחכה לו, פסגות זיראק-זיגיל יפשירו‬
‫לפני הסכסוך שלכם.‬
‫עוד אין אור שמש.‬
‫עוד מבוי סתום.‬
‫נצטרך לעבוד כל הלילה. התחלנו.‬
‫מצמיח יבלות, אני רואה. אין בזה בושה. גם לי היו.‬
‫- באמת? - כן. כשהייתי בן חמש!‬
‫כן, ידי ארמונות.‬
‫כל חייו הוא הבריק תכשיטים.‬
‫אל חשש, נסיך, נותרו רק עוד 13 שעות.‬
‫כן. באשמתו נקלענו לבלגן הזה.‬
‫ובאשמת אביו.‬
‫אם תשים עליי שוב אצבע, אנגוס אותה מהפרק.‬
‫איך היה במכרה?‬
‫בערך אותו דבר.‬
‫איפה הזאטוטים?‬
‫הם אמרו שהם לא רעבים. שוב.‬
‫אי אפשר להאשים אותם.‬
‫לשיפון הזה יש טעם של לחם דאשתקד.‬
‫זה באמת לחם דאשתקד.‬
‫למה לא לסחור תמורת דגן טרי מפני השטח?‬
‫רעיון מעולה.‬
‫אבל מי בעמק דימריל ישכנע את אביך לעשות זאת?‬
‫- אל תתחילי. - תן לי לחשוב...‬
‫אמרתי די.‬
‫רד מההר הנשגב שלך ותתנצל!‬
‫- את עושה לי צרבת. - יופי! עכשיו תקשיב לקרביים שלך!‬
‫אני מקשיב!‬
‫והם עדיין אומרים שאני צודק!‬
‫לולא הוא זרק את אלרונד החוצה להירקב,‬
‫היה לנו מספיק מזון ל-500 שנים!‬
‫אתה חושב שמדובר במזון?‬
‫אנחנו כבר לא שומעים את ההרים.‬
‫אני מפחדת, דורין.‬
‫אני מפחדת.‬
‫דיסה... בואי הנה.‬
‫אנחנו גמדאים.‬
‫נמצא דרך.‬
‫תמיד מצאנו.‬
‫כיצד?‬
‫כל המכתבים שלנו לקלברימבור לא נענו.‬
‫אני חוששת שסאורון אולי בארגיון.‬
‫המלך העליון הסכים לשלוח אותי לשם עם משלחת קטנה,‬
‫לוודא שקלברימבור ועירו מוגנים.‬
‫אני מבקשת ממך להצטרף אלינו.‬
‫כמו שאת אוהבת כל כך להזכיר לי, גלדריאל,‬
‫אני רק פוליטיקאי.‬
‫וככזה, אמונו של המלך העליון נתון לך.‬
‫הוא מאמין בנחישותך.‬
‫כלב הוא נחוש. ומציית מהר כשהוא קשור ברצועה.‬
‫הוא מסרב לשלוח אותי בלעדיך.‬
‫ומדוע זה?‬
‫- אתה יודע מדוע. - אני שואל אם את יודעת.‬
‫המלך העליון סבור שאם אתעמת עם האויב לבדי,‬
‫אהיה חשופה לרמאות.‬
‫ומדוע הוא חושב ככה?‬
‫תפסיק, אלרונד.‬
‫המרית בעבר את פקודות המלך העליון.‬
‫מדוע לא להמרות כעת?‬
‫כי הוא צודק.‬
‫סאורון ניצל אותי.‬
‫ובמו ידיו, הוא פרט לי על מיתרים שלא בחרתי שיפרוט.‬
‫זו הייתה בחירתך המלאה.‬
‫סאורון הביט לתוכך,‬
‫מרט בנימי נפשך, תו אחר תו,‬
‫הפך את עצמו להיות בדיוק מה שהיה נחוץ לך,‬
‫"המלך האבוד" שיוביל אותך אל הניצחון.‬
‫נתת לו כל מה שהוא רצה ואז הודית לו על זה.‬
‫ועכשיו הוא עשה אותו דבר לגיל-גלד,‬
‫ולכל אלף בלינדון.‬
‫ולכן אנחנו זקוקים לך. תעזור לנו לנווט במבוך הזה.‬
‫אין במה לנווט.‬
‫המבוך הוא שלו.‬
‫כל זמן שנשארים בו, מפסידים מראש.‬
‫- ייתכן שהוא רוצה אותך בארגיון... - בבקשה, אלרונד.‬
‫לא אוכל להרשות לו לחדור שוב.‬
‫לא אוכל.‬
‫הוא מעולם לא עזב, גלדריאל.‬
‫כשבחרתם לענוד את הטבעות הללו,‬
‫כולכם בחרתם להיות משתפי הפעולה שלו.‬
‫לא אקח בזה שום חלק.‬
‫הבטחת לי פעם,‬
‫ש"אם אפילו לחשוש על שמועה" ממה שפחדתי ממנו יתגלה כנכון,‬
‫לא תנוח עד שזה יתוקן.‬
‫אם הידידות בינינו הייתה חשובה לך אי פעם...‬
‫תלכי בבקשה.‬
‫אתה לא רוצה לחיות ביופי?‬
‫האדון קירדאן, לא אוכל לבטוח בטבעות הללו.‬
‫מהו יופי אם חלקו נובע מרוע?‬
‫הוא לא פחות יפה.‬
‫לא בעיניי.‬
‫האם תשליך את שירתו של רומיל לאש,‬
‫כי המשורר היה שתיין?‬
‫רומיל היה שתיין?‬
‫אל תשאל על דאירון.‬
‫בלתי נסבל.‬
‫אבל קול...‬
‫קול שמסוגל לגרום לשמש עצמה לדמוע דמעות של אש.‬
‫תשפוט את היצירה,‬
‫ותשאיר את השיפוט לגבי מי שעיבד אותה‬
‫לשופט שרואה הכול.‬
‫יש תחושה שזה בלתי אפשרי.‬
‫היא נקראת ענווה,‬
‫והיא קשה לרוב האנשים,‬
‫אבל היא הראייה הכנה ביותר.‬
‫הלוואי שהייתה לי השלווה שלך.‬
‫זה אפשרי.‬
‫אנחנו עוד לא מבינים את הטבעות הללו עד תום.‬
‫אבל תראה איזה כוח הן מפעילות על כל צורת חיים.‬
‫בידיו של סאורון, הן יכולות לחולל רוע מעבר לכל דמיון,‬
‫ולשלוט במחשבותיהם וברצונותיהם של כולם.‬
‫לכן עליהן להישאר בידי האלפים.‬
‫נבון מצידך לחשוש מפני הכוח הזה, אלרונד.‬
‫אבל אל תרשה לפחד הזה לעוור אותך לגבי השימושים הטובים שלהן.‬
‫שכן לא האויב שלך עונד את הטבעות הללו...‬
‫אלא ידידיך המהימנים ביותר.‬
‫אם אתה סבור שהם סטו מהדרך, אל תיטוש אותם,‬
‫אלא תפקח את עיניך ותנחה אותם,‬
‫לפני שהחשכה תתפשט ברחבי הארץ התיכונה,‬
‫ותעוור את כולנו.‬
‫אתה צריך לנוח.‬
‫בהחלט לא, אני...‬
‫תתעורר!‬
‫מה את עושה? תחזרי הנה!‬
‫ראיתי את זה. ברור לי שראיתי. נו כבר.‬
‫פופי, הוא כבר לא נושם!‬
‫שם! כן, נורי! אני רואה את זה!‬
‫רואה מה?‬
‫מים.‬
‫איך מישהו שלא אכל זמן רב כל כך‬
‫עדיין שוקל הרבה כל כך?‬
‫צ'יק צ'ק!‬
‫בבקשה, בבקשה, בבקשה.‬
‫תזדרזי, פופי!‬
‫נו כבר.‬
‫הצלחתי.‬
‫קדימה.‬
‫אתה תהיה בסדר.‬
‫שומו שמיים, אתה חי!‬
‫לרגע חשבתי שאיבדנו... איבדנו אותך.‬
‫אף אחד מאיתנו לא יאבד אף אחד אחר.‬
‫הייתי בוכה, אבל עיניי יבשות מדי.‬
‫מה יש?‬
‫אתה לא חושב...‬
‫הוא לא שונה מהמטה שראיתי בחלומי.‬
‫נורי...‬
‫רק שתינו לגימת מים.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫נורי, להתכופף!‬
‫תפסיק! תפסיק! שזה יפסיק!‬
‫למה הוא לא עוצר את זה?‬
‫הוא לא יכול!‬
‫הצילו!‬
‫נורי!‬
‫אני בא!‬
‫תחזיקו חזק! תחזיקו חזק!‬
‫נורי!‬
‫הוא נעלם.‬
‫האומנם?‬
‫קראתי לו "איתילדין".‬
‫הוא עשוי משבב המיתריל האחרון.‬
‫בלי אור הירח, הוא בלתי נראה כמעט.‬
‫אכן.‬
‫די בלתי נראה.‬
‫האורח שלנו, הוא עדיין...‬
‫הלילה קר, אדוני הלורד.‬
‫שאביא לו רדיד?‬
‫לא משנה מאיזו סיבה אתה פה,‬
‫אם לא תעזוב מרצונך, תסולק בכוח.‬
‫לא אוכל לתקשר איתך יותר.‬
‫היא אמרה שזה מה שתגיד.‬
‫גלדריאל? דיברת איתה?‬
‫אתה לא דיברת?‬
‫לא דיברתי.‬
‫לא מאז שהיא עזבה ללינדון.‬
‫אז לא ידוע לך דבר על ההתרחשויות?‬
‫אין לך מושג לגבי הטבעות?‬
‫מה לגבי הטבעות?‬
‫הן עבדו?‬
‫עדיף שתשאל אותה.‬
‫היא לא פה.‬
‫אתה פה.‬
‫מה לגבי המלך העליון?‬
‫הוא לבטח לא היה שוכח למסור הודעה...‬
‫הבנתי.‬
‫זה הסיפור הכי נושן שקיים, נכון?‬
‫היוצרים האמיתיים עמלים עד שאצבעותיהם מדממות,‬
‫ואז הם באים, לוקחים את מה שהכי משתלם להם,‬
‫ושוכחים מאיתנו לגמרי.‬
‫סבלנותך ראויה לכל שבח.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אין סיבה להישאר במקום שבו אני לא רצוי.‬
‫חכה.‬
‫הלברנד. בבקשה, תגיד לי.‬
‫הטבעות. הן עבדו?‬
‫הן חוללו פלאים.‬
‫אז האלפים...‬
‫כן.‬
‫ולינדון?‬
‫כן.‬
‫- אתה בוכה? - לא.‬
‫אני מאושר.‬
‫אין לך שמץ של מושג...‬
‫איזו הרגשה זו.‬
‫אחרי כל הזמן הזה, אחרי מאות רבות כל כך,‬
‫ליצור סוף סוף משהו.‬
‫אפתח בקבוק מהעידן הראשון.‬
‫שמרתי אותו.‬
‫קלברימבור...‬
‫אתה ידיד שלי?‬
‫כן, כמובן.‬
‫למה?‬
‫כי אין מקום לחצאי אמיתות‬
‫בין מי שעבדו צמוד כל כך כמונו.‬
‫אולם, יש רבות שאינך יודע.‬
‫רבות שעליי לספר לך.‬
‫אלא...‬
‫אתה מפחד.‬
‫אתה רואה? מעולם לא הצלחתי להסתיר ממך דבר.‬
‫טוב...‬
‫תהיה רגוע.‬
‫כל מה שתרצה לספר לי, אקבל בלב פתוח.‬
‫לא באתי הנה לחגוג את טבעות האלפים.‬
‫אלא להפציר בך שתכין טבעות לבני האדם.‬
‫טבעות לבני האדם?‬
‫הצלת את האלפים.‬
‫האלפים אינם בני אדם.‬
‫בני האדם חמדנים.‬
‫הסיכון להשחתה גדול בהרבה.‬
‫גם אילו רציתי לחשל עוד טבעות,‬
‫הגמדאים לעולם לא יספקו את המיתריל.‬
‫אני חושב שתגלה שהגמדאים ניצבים בפני דילמה משלהם.‬
‫איזו דילמה? על מה אתה מדבר, הלברנד?‬
‫שמי אינו הלברנד.‬
‫מה?‬
‫כשגלדריאל גילתה את האמת, היא גירשה אותי.‬
‫ולא אסתכן באותו מצב איתך.‬
‫אם... אם כך, אני מבין שאינך מלך.‬
‫לא. לא מלך.‬
‫לא תושב ארצות הדרום.‬
‫אפילו לא... בן תמותה.‬
‫מה אתה?‬
‫יש בעולם הזה כוחות שהם מעבר לרוע, קלברימבור.‬
‫ולפעמים הם שולחים סיוע,‬
‫בצורת שליח.‬
‫שליח שנשלח למסור הנחיות לאוזני החכמים.‬
‫איזו מין הנחיה?‬
‫עליית מורדור היא רק ההתחלה.‬
‫ברגע זה ממש, כל הארץ התיכונה מתנדנדת על סף תהום.‬
‫בקרוב, כל הממלכות יפלו.‬
‫לא רק אלפים, אלא גמדאים ובני אדם.‬
‫החשכה הולכת ומתחזקת.‬
‫וטבעות הכוח הן תקוותנו האחרונה להשבת האור.‬
‫לך ולי יש עבודה.‬
‫אתה לא מצפה שאאמין‬
‫שאתה שליח מהוולאר שנשלח...‬
‫הלברנד?‬
‫הלברנד!‬
‫צעדתי באבק ובמדבריות של ארצות רחוקות,‬
‫בחיפוש אחר אומן בעל היכולת להציל את כל הארץ התיכונה.‬
‫סערה קרבה, קלברימבור.‬
‫אני יכול להעניק לך את הידע שאין לאף אחד אחר.‬
‫אני יכול לשחרר את כישוריך הדגולים ביותר.‬
‫וכשעבודתנו תושלם,‬
‫העולם לא יזלזל בך שוב לעולם בתור הנצר של פאנור ותו לא,‬
‫אלא יעריצו אותך לעד...‬
‫בתור שר הטבעות.‬
‫אין צורך להשתחוות בפניי.‬
‫אבל חזיתי בצורתך הטבעית.‬
‫קום.‬
‫עבודתנו מתחילה כעת.‬
‫איך עליי לקרוא לך?‬
‫אני השותף שלך.‬
‫לא יותר, לא פחות.‬
‫החולק במתנות.‬
‫אנאטאר.‬
‫שר המתנות.‬
‫זימנת אותי.‬
‫יש לך פקודות חדשות, המפקדת.‬
‫תצאי לארגיון באור ראשון עם חמשת האלפים האמיצים ביותר שלנו.‬
‫אני...‬
‫תודה ששקלת שנית.‬
‫אינך צריכה להודות לי.‬
‫אלרונד.‬
‫אני אסירת תודה עד מאוד שהחלטת להצטרף למשלחתי.‬
‫אני חושש שאינך מבינה, גלדריאל.‬
‫תפקידו של אלרונד אינו להצטרף למשלחתך,‬
‫אלא להוביל אותה.‬
‫מה זה? זה אלרונד?‬
‫זו הזמנה כלשהי...‬
‫מהלורד קלברימבור.‬
‫הוא רוצה שהגמדאים יבואו לארגיון.‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גדי לוי‬